Справа № 991/6034/26
Провадження №11-сс/991/381/26

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2026 року місто Київ

Апеляційна палата Вищого антикорупційного суду колегією суддів у складі:
головуючого ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
учасники судового провадження: прокурор ОСОБА_5 ; представники третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, адвокати ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,
розглянула апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 20.05.2026 про арешт майна у кримінальному провадженні № 52024000000000201 від 24.04.2024 (далі - апеляційна скарга).
Історія провадження
1.18.05.2026 до Вищого антикорупційного суду надійшло клопотання детектива Національного антикорупційного бюро (далі - НАБУ) ОСОБА_11 про арешт майна ОСОБА_9 .
2.20.05.2026 ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду це клопотання детектива задоволено (далі- ухвала слідчого судді).
3.27.05.2026 до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду надійшла зазначена апеляційна скарга.
Зміст та мотиви оскаржуваної ухвали
4.Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання детектива та накладено арешт на майно, вилучене 07.05.2026 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: (1) мобільний телефон «Apple Iphone 16 Pro» із маркуванням на корпусі НОМЕР_1 та із сім-картою з маркуванням « НОМЕР_2 » (далі - мобільний телефон 1); (2) мобільний телефон «Apple Iphone» із маркуванням на корпусі НОМЕР_3 та із сім-картою з маркуванням « НОМЕР_4 » (далі - мобільний телефон 2), з метою збереження речових доказів.
5.Слідчий суддя обґрунтував наявність підстав для задоволення клопотання детектива тим, що: (1) наявна обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження (а саме кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 358, частиною 2 статті 364 КК, є обґрунтованими); (2) існують підстави для накладення арешту на вилучені детективом мобільні телефони з метою збереження речових доказів (телефони обмежені системою логічного захисту, що об`єктивно унеможливлює проведення їх огляду, паролі не повідомлені власником); (3) наразі до огляду мобільних телефонів залучено спеціалістів підрозділу детективів цифрової криміналістичної лабораторії НАБУ, що на цій стадії є достатнім; (4) арешт пов`язаний із втручанням у право особи на власність, що є складовою права на мирне володіння своїм майном, водночас потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права особи, оскільки є необхідним і пропорційним до законної мети; (5) втручання є строковим та стосується виключно конкретного майна, яке має важливе значення для досудового розслідування, що вказує на співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; (6) існує висока ймовірність настання ризиків передбачених абзацом 2 частиною 1 статті 170 КПК.
6.Відповідність вилучених носії ознакам речових доказів випливає з таких обставин: (1) ОСОБА_9 є один із засновників та учасників ТОВ «Україна-Плаза» (з часткою 25 %), а тому в його мобільних телефонах можуть зберігатися відомості щодо набуття цим товариством у власність зазначеної земельної ділянки; (2) договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства дійсно був укладений 09.09.2024, проте між ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , тобто між близькими особами, що не виключає обізнаність останнього про обставини набуття товариством земельної ділянки; (3) навіть після набуття частки у статутному капіталі ОСОБА_9 міг з`ясовувати, обговорювати обставини набуття товариством земельної ділянки, отже відомості щодо обставин набуття ТОВ «Україна-Плаза» права власності на спірну земельну ділянку можуть зберігатися на мобільних телефонах, котрі перебували у користуванні ОСОБА_9 .
Вимоги і доводи апеляційної скарги
7.В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_10 просила: (1) скасувати ухвалу слідчого судді; (2) постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна, вилученого в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 .
8.Доводи апеляційної скарги стосуються: (1) протиправності залучення в якості спеціаліста для дослідження мобільних телефонів детектива НАБУ, який є залежним від органу досудового розслідування; (2) відсутності достатніх доказів відповідності вилучених мобільних пристроїв ознакам речових доказів, зокрема, причетності власника майна до подій кримінальних правопорушень, що досліджуються в межах цього кримінального провадження, оскільки ОСОБА_9 став співвласником частки в ТОВ «Україна-Плаза» вже після набуття товариством спірної земельної ділянки.
Позиції учасників провадження
9.У судовому засіданні адвокати підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.
10.Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити без змін ухвалу слідчого судді.
Оцінка та мотиви Суду
11.Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги (частина 1 статті 404 КПК).
12.При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен серед іншого враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) відповідність майна критеріям, зазначеним в статті 98 КПК (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 КПК); 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб (частина 2 статті 173 КПК).
13.Враховуючи вимоги і доводи апеляційної скарги, а також усні пояснення учасників провадження в судовому засіданні, Суд повинен дослідити обґрунтованість висновків ухвали слідчого судді про наявність правових підстав накладення арешту на майно.
(1) Щодо наявності достатніх підстав вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення
14.Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження (пункт 1 частини 3 статті 132 КПК).
15.В ухвалі слідчого судді викладена позиція органу досудового розслідування щодо події імовірного злочину. На переконання слідчого судді, викладені в клопотанні та доданих до нього матеріалах фактичні дані та обставини свідчать про те, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.
16.Апелянт не заперечує наявність достатніх підстав вважати, що могло бути вчинено кримінальне правопорушення, обставини якого є предметом дослідження у цьому кримінальному провадженні. Отже, немає необхідності перевіряти відповідність клопотання про арешт майна (висновків ухвали слідчого судді в цій частині) умовам положень пункту 1 частини 3 статті 132 КПК.
(2) Правові підстави накладення арешту на майно
17.У клопотанні детектива та ухвалі слідчого судді правовою підставою для накладення арешту на майно зазначена необхідність забезпечення збереження речових доказів (пункт 1 частини 2 статті 170 КПК).
18.Слідчий суддя з мотивів, зазначених у пунктах 5-6 цієї ухвали, прийшов до висновку про відповідність вилучених мобільних телефонів ознакам речових доказів та необхідність накладення на них арешту з метою забезпечення збереження як речових доказів.
19.Суд погоджується з висновками слідчого судді, вважає, що наведені у клопотанні детектива фактичні дані є достатніми для висновку про те, що належні ОСОБА_9 мобільні телефони можуть містити інформацію, пов`язану з подіями злочинів, які розслідуються у цьому провадженні, з огляду на наступне.
20.Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, є доказом кримінального правопорушення. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку (частина 1 статті 170 КПК).
21.Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів (пункт 1 частини 2 статті 170 КПК).
22.У випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 КПК, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК. Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається, якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження (частина 3 статті 170 КПК).
23.Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині 1 цієї статті (стаття 98 КПК).
24.При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен серед іншого враховувати: 1) правову підставу для арешту майна;  2) відповідність майна критеріям, зазначеним в статті 98 КПК (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 КПК); 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб (частина 2 статті 173 КПК).
25.У разі задоволення клопотання слідчий суддя постановляє ухвалу, в якій зазначає: 1) перелік майна, на яке накладено арешт; 2) підстави застосування арешту майна; 3) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; 4) заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; 5) порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб (частина 5 статті 173 КПК).
26.Норма-дефініція речових доказів (стаття 98 КПК) щодо критеріїв (умов) визнання матеріальних об`єктів речовими доказами (були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин) з одного боку дійсно, сформульована в категоричній формі, і вказані умови мають бути дотримані для визнання тих чи інших речей речовими доказами. У той же час слід зважати на стадію кримінального провадження. Так, на стадії досудового розслідування не всі обставини, що підлягають з`ясуванню у кримінальному провадженні, можуть бути достовірно встановлені одразу ж, оскільки розслідування - це процес пізнання обставин подій минулого, пов`язаний з пошуком, виявленням та фіксацією відповідних слідів злочинного діяння.
27.КПК оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) - стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо. Стандарти «достатніх підстав (доказів)» використовуються в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, цілі прийняття тих чи інших рішень (вчинення дій) та їх правових наслідків. При цьому вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчими суддями (судом) (статті 157, 163, частина 5 статті 234, 260 та інші статті КПК), так і слідчими, прокурорами (статті 134, 271, 276 КПК та інші).
28.Для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів КПК передбачено дотримання стандарту «достатніх підстав» вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК (частина 3 статті 170 КПК).
29.Стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують певну річ з кримінальним правопорушенням (демонструють можливу причетність до його вчинення в якості знаряддя або матеріального об`єкту, що містить певне відображення або інформацію про злочин), тобто наділяють її саму можливістю виконувати функцію доказу у кримінальному провадженні, і вони є достатніми, щоб виправдати її тимчасове обтяження у вигляді арешту для можливого використання в процесі доказування стороною обвинувачення у подальшому.
30.Така позиція є усталеною в практиці Апеляційної палати ВАКС (зокрема, ухвали від 23.08.2022 у справі № 991/2776/22, від 23.08.2022 у справі № 991/2856/22, від 29.08.2022 у справі № 991/2854/22, від 23.01.2023 у справі № 991/6308/22, від 07.08.2023 у справі № 991/6343/23).
31.Враховуючи обставини можливого вчинення злочинів, які розслідуються у цьому кримінальному провадженні, існує сукупність розумних підозр вважати, що у вилучених за місцем проживання ОСОБА_9 електронних носіях інформації може міститися інформація, яка може бути використана як доказ у кримінальному провадженні.
(3) Відповідність майна критеріям, зазначеним в статті 98 КПК
32.Так, детективами НАБУ здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 52024000000000201 за фактами того, що: (1) службові особи органу місцевого самоврядування однієї з областей, зловживаючи своїм службовим становищем, продали у приватну власність земельні ділянки за зниженими цінами, внаслідок чого місцевим бюджетом недоотримано близько 38 млн грн; (2) службові особи органу місцевого самоврядування, діючи в змові з представниками приватних суб`єктів господарської діяльності, вчинили ряд юридично значущих дій в інтересах третіх осіб, в результаті чого було здійснено продаж земельних ділянок комунальної власності за зниженою ціною, чим нанесено збитки місцевому бюджету в сумі близько 78 млн грн; (3) службові особи приватного суб`єкта господарювання, які мають сертифікати суб`єктів оціночної діяльності, здійснили оцінювання об`єктів нерухомості та виготовили звіти про незалежну експертну оцінку, які містять неправдиві відомості, тобто склали та видали завідомо підроблені офіційні документи, які посвідчують певні факти, що мають юридичне значення.
33.Під час досудового розслідування встановлено, що ТОВ «Україна-Плаза» 05.03.2024 набуло у власність земельну ділянку із кадастровим номером 2110100000:15:001:0234 площею 0,204 га, розташовану за адресою: м. Ужгород, вул. Марії Заньковецької, 1, шляхом викупу із комунальної власності за 1 478 122,80 грн.
34.Водночас відповідно до висновку експерта № СЕ25-28/7 від 31.10.2025 за результатами проведення оціночно-земельної експертизи ринкова вартість земельної ділянки з кадастровим номером 2110100000:15:001:0234 площею 0,2040 га станом на 25.01.2024 складала не менше ніж 6 811 000 грн, станом на 22.02.2024 складала не менше ніж 7 196 000 грн, станом на 05.03.2024 складала не менше ніж 7 139 000 грн.
35.Зазначені обставини свідчать про ймовірне вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 358, частиною 2 статті 364 Кримінального кодексу України .
36.Під час обшуку 07.05.2026 за місцем проживання ОСОБА_9 детективами відшукано та вилучено два мобільних телефони та три сім-карти. Відповідно до протоколу обшуку від 07.05.2026 доступ цих мобільних телефонів захищений системою логічного захисту, тоді як власник ОСОБА_9 відмовився надавати детективам паролі для її подолання. Постановою детектива від 08.05.2026 їх визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.
37.Слідчим суддею правильно встановлено, що  ОСОБА_9 є одним із засновників та учасників ТОВ «Україна-Плаза» (з часткою 25 %). Зазначена частка набута ОСОБА_9 09.09.2024 на підставі договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства від ОСОБА_12 , що є близькою особою власника майна. Зазначені обставини не заперечуються апелянтом. У судовому засіданні представники власника майна визнали, що вони є рідними братами.
38. ОСОБА_9 міг обговорювати з братом обставини набуття товариством земельної ділянки шляхом sms-листування чи листування в інтернет-месенджерах, встановлених на мобільному телефоні. Отже, існують достатні підстави вважати, що в його мобільних телефонах можуть зберігатися відомості щодо набуття цим товариством у власність зазначеної земельної ділянки.
39.Твердження апелянта про непричетність самого ОСОБА_9 до обставин досліджуваного кримінального правопорушення не виключають можливість виконання вилученими й арештованими мобільними телефонами функцій джерела доказів.
(4) Щодо наявності достатніх підстав, які обумовлюють необхідність більш тривалого утримання вилученого майна, порівняно зі строками тимчасового утримання
40.Слідчий, прокурор під час проведення обшуку має право долати системи логічного захисту, якщо особа, присутня при обшуку, відмовляється їх відкрити чи зняти (деактивувати) систему логічного захисту або обшук здійснюється за відсутності осіб, зазначених у частині 3 статті 236 КПК. Якщо під час обшуку слідчий, прокурор виявив доступ чи можливість доступу до комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, для виявлення яких не надано дозвіл на проведення обшуку, але щодо яких є достатні підстави вважати, що інформація, що на них міститься, має значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні, прокурор, слідчий має право здійснити пошук, виявлення та фіксацію комп`ютерних даних, що на них міститься, на місці проведення обшуку. Особи, які володіють інформацією про зміст комп`ютерних даних та особливості функціонування комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, можуть повідомити про це слідчого, прокурора під час здійснення обшуку, відомості про що вносяться до протоколу обшуку (частина 6 статті 236 КПК).
41.При обшуку слідчий, прокурор має право тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном (частина 7 статті 236 КПК).
42.З метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в обшуку має право запросити спеціалістів (частина 1 статті 236 КПК)
43.Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду. Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду. Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту. У разі необхідності слідчий чи прокурор виготовляє за допомогою технічних, програмно-технічних засобів, апаратно-програмних комплексів копії інформації, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, електронних комунікаційних системах, інформаційно-комунікаційних системах, комп`ютерних системах, їх невід`ємних частинах. Копіювання такої інформації здійснюється із залученням спеціаліста (частина 2 статті 168 КПК).
44.Речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього КПК (частина 1 статті 100 КПК).
45.Клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено (частина 5 статті 171 КПК).
46.Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту (абзац 2 частини 3 статті 170 КПК).
47.Отже, КПК передбачає такі можливості для сторони обвинувачення тимчасового обмеження права власності для отримання доказової інформації, що міститься на електронних носіях (які самі по собі не є засобом, знаряддям злочину, не набуті в результаті його вчинення тощо), залежно від характеру об`єктивних перешкод її здобуття та фіксації:
(1) безпосередньо на місці обшуку/огляду шляхом відображення в протоколі обшуку та/чи копіювання вмісту таких носіїв за допомогою залученого спеціаліста без їх вилучення. Тобто, за наявності відповідних умов на цьому етапі (участь спеціаліста у разі необхідності, носій не захищений системою логічного захисту або доступ надано володільцем, система захисту подолана слідчим на місці всупереч волі володільця, немає інших перешкод копіювання інформації, відсутня потреба в експертному дослідженні носія тощо) відсутня необхідність і підстави для тимчасового вилучення та арешту таких носіїв в подальшому;
(2) протягом строку тимчасового вилучення, передбаченого частиною 5 статті 171 КПК. Тобто, за наявності відповідних умов (спеціаліста було залучено після обшуку, вдалося подолати систему логічного захисту в цей строк та/чи скопіювати усю необхідну доказову інформацію, відсутня потреба в подальшому експертному дослідженні самого носія тощо) немає потреби і підстав для подальшого більш тривалого утримання таких носіїв та накладення арешту майна з цією метою;
(3) протягом більш тривалого строку до моменту, коли відпаде потреба (стаття 174 КПК), на підставі ухвали слідчого судді, суду про арешт майна. Така необхідність може бути обумовлена, окрім вищенаведених перешкод, зокрема, необхідністю збереження речового доказу для представлення його в суді для безпосереднього дослідження.
48.Отже, для арешту майна з метою забезпечення збереження зазначених речових доказів (електронних носіїв інформації) потрібно довести також необхідність саме тривалого утримання майна і неможливість отримання доказової інформації першими двома способами (без його вилучення або в строк, встановлений для тимчасового вилучення майна без рішення суду про його арешт).
49.Зазначена позиція є усталеною в практиці Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду (ухвали від 02.07.2024 у справах № 991/5032/24, № 991/5033/24, № 991/5102/24; від 21.08.2024 у справі № 991/5034/24, від 23.01.2025 у справах № 991/14156/24, № 991/14192/24, № 991/14197/24, від 13.02.2025 у справах № 991/14152/24, № 991/14207/24, від 30.04.2025 у справі № 991/3453/25, від 15.06.2025 у справі № 991/3452/25, від 12.11.2025 у справі № 991/10777/25, від 14.11.2025 у справі № 991/11026/25 тощо).
50.Вилучені мобільні пристрої потребують подолання логічного захисту, огляду та можливого копіювання інформації. Так, 08.05.2026 заступником керівника Третього підрозділу детективів Третього головного підрозділу детективів ОСОБА_13 скеровано службову записку керівнику Підрозділу детективів цифрової криміналістичної лабораторії НАБУ ОСОБА_14 , в якій повідомлено, що 07.05.2026 у кримінальному провадженні № 52024000000000201 проведено обшук та вилучено 7 мобільних телефонів, які мають систему логічного захисту та шифрування і потребують невідкладного огляду. Тому для надання консультацій та безпосередньої технічної допомоги під час проведення процесуальної дії виникла необхідність залучити в порядку частини 2 статті 71 КПК спеціаліста, який має спеціальні знання та навички у сфері інформаційних технологій.
51.Зважаючи на це, Суд вважає, що стороною обвинувачення доведено необхідність більш тривалого утримання мобільних телефонів і неможливість отримання доказової інформації без рішення суду про його арешт.
52.В апеляційній скарзі серед іншого зазначається про можливу протиправність залучення в якості спеціаліста для дослідження мобільних телефонів детектива НАБУ, який є залежним від органу досудового розслідування, що може бути порушенням вимог частини 2 статті 69 КПК. Зазначена службова записка свідчить на думку адвоката про те, що залучення такої особи здійснювалось не як незалежного судового експерта, а як внутрішнього працівника органу досудового розслідування для надання технічної допомоги та консультацій.
53.Суд відхиляє зазначені доводи з огляду на положення частини 2 статті 69 КПК, яка встановлює заборону залучення осіб, які перебувають у службовій або іншій залежності від сторін кримінального провадження або потерпілого, в якості експертів. У цьому ж випадку мова йде про залучення працівника криміналістичної лабораторії НАБУ в якості спеціаліста для участі в проведенні процесуальної дії.
(5) Щодо ризиків втрати речових доказів
54.Оцінюючи мету застосування арешту, Суд виходить з того, що власник майна, дізнавшись про бажання органу досудового розслідування, прокурора накласти арешт на його майно з метою його збереження для виконання завдань кримінального провадження, у випадку незастосування такого заходу забезпечення, матиме можливість в будь-який момент знищити, пошкодити, викривити, приховати можливі докази або відчужити відповідне майно. Такі обставини є беззаперечними з огляду на зміст правомочностей власника (статті 317 Цивільного кодексу України) вирішувати фізичну й юридичну долю свого майна. Втрата чи пошкодження цього майна, видалення інформації у майбутньому може ускладнити чи навіть унеможливити досягнення завдань кримінального провадження. Такі ризики посилюються й тим, що з опису в клопотанні про арешт майна та доданих матеріалів, витягу з ЄРДР, фабули можливого кримінального правопорушення та встановлених в судовому засіданні обставин не виключається причетність до досліджуваних подій близького родича власника майна.
55.Зазначені висновки відповідають позиції Верховного Суду в господарських справах, які на переконання Суду є релевантними і до кримінального провадження в контексті досліджуваного питання. Так, касаційний суд неодноразово зазначав, що вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (постанова Касаційного господарського суду Верховного Суду від 11.12.2023 у справі № 904/1934/23, постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22).
(6) Розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для володільця
56.Загальним правилом застосування заходів забезпечення кримінального провадження є те, що їх застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, зокрема, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора (пункт 2 частини 3 статті 132 КПК). Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься верховенство права (пункт 1 частина 1 статті 7 КПК). Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 1 статті 8 КПК).
57.Одним із елементів верховенства права є принцип пропорційності, який означає, зокрема, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути співмірними з нею (абзац 3 пункту 2.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25.01.2012).
58.У § 44 рішення Lavrechov v. the Czech Republic від 20.06.2013 (заява № 57404/08) ЄСПЛ наголошує, що для того щоб втручання було сумісним із положенням першого речення частини першої статті 1 Протоколу № 1, воно повинно бути законним, задля загального (суспільного) інтересу та пропорційним, тобто воно повинно мати «справедливий баланс» між вимогами загальних інтересів громади та вимогами захисту основних прав особи (див., зокрема, Beyeler v. Italy, заява № 33202/96, § 107, та Gladysheva v. Russia, заява № 7097/10, 06.12.2011, § 75). Оцінюючи пропорційність втручання, суд повинен враховувати, з одного боку, важливість переслідуваної мети, а з іншого - тягар, який покладається на заявника, включаючи характер втручання, поведінку заявника та поведінку органів державної влади (див. Yildirim v. Italy, заява № 38602/02, та Forminster Enterprises Limited v. Czech Republic, заява № 38238/04, 09.10.2008, § 75).
59.Загальний (суспільний, публічний) інтерес у цій справі пов`язаний із значенням подолання корупції, зокрема у сфері земельних відносин та розпорядження комунальним майном. За версією сторони обвинувачення земельну ділянку комунальної власності було відчужено за суттєво заниженою ціною завдяки узгодженим діям службових осіб місцевої ради, суб`єктів господарювання приватного сектору та суб`єктів незалежної оціночної діяльності.
60.Ступінь втручання у право мирного володіння майном Суд оцінює як незначний з урахуванням потреб кримінального провадження та його суспільного інтересу з огляду на такі обставини: (1) незначна вартість і кількість вилучених електронних носіїв інформації з урахуванням звичайних цін на такого роду пристрої (такого ж виробника, моделі тощо) та той факт, що вони були у використанні; (2) тимчасовий характер позбавлення можливості володіння та користування майном (без позбавлення права власності); (3) розмір матеріальної шкоди, імовірно спричинений злочином.
61.Накладенням арешту на майно, яке зазначено в клопотанні детектива, справедливий баланс між публічними та приватними інтересами у цьому провадженні та пропорційність здійсненого втручання дотримано.
Висновки Суду за результатами розгляду апеляційної скарги
62.За наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити ухвалу без змін (частина 3 статті 407 КПК).
63.З огляду на вищевикладене Суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін.
64.Керуючись статтями 170-173, 175, 369-372, 407, 418, 419, 422, 532 КПК, колегія суддів постановила:
1.Апеляційну скаргу - залишити без задоволення.
2.Ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 20.05.2026 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий           ОСОБА_1 
Судді            ОСОБА_2 
ОСОБА_3