УХВАЛА

30 квітня 2026 року 
м. Київ

справа №440/17314/23
адміністративне провадження № К/990/10783/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Соколова В. М., суддів: Жука А. В., Кашпур О. В., перевіривши касаційну скаргу Департаменту захисту економіки Національної поліції України на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2025 року у справі №440/17314/23 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із позовом до Департаменту захисту економіки Національної поліції України (Ліквідаційна комісія Департаменту захисту економіки Національної поліції України), у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Департаменту захисту економіки Національної поліції України (Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України), яка полягає у не виплаті ОСОБА_1 частини одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (19 повних календарних років служби), розрахованого з грошового забезпечення, установленого на день звільнення, з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер та премій у розмірі - 13543,29 грн та індексації грошового забезпечення - 28,62 грн;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту захисту економіки Національної поліції України (Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України) на користь ОСОБА_1 недоплачену частину одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 3867996,91 грн.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2025 року відмовлено у задоволенні позову.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2025 року апеляційну скаргу позивача задоволено. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2025 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Не погоджуючись з оскаржуваними рішеннями, відповідач звернувся через підсистему «Електронний суд» до Верховного Суду з касаційною скаргою.
Ухвалою Верховного Суду від 05 січня та 03 березня 2026 року касаційні скарги Департаменту захисту економіки Національної поліції України було повернуто особі, яка її подала.
10 березня 2026 року, не погоджуючись з оскаржуваними рішеннями, скаржник втретє звернувся до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» з касаційною скаргою.
Ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2026 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення зазначених недоліків протягом десяти днів з моменту отримання даної ухвали. Виявлені недоліки скаржнику запропоновано усунути шляхом подання до суду касаційної інстанції: заяви із зазначенням підстав для поновлення строку на касаційне оскарження з відповідними обґрунтуваннями та доказами причин пропуску такого строку.
08 квітня 2026 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про поновлення строку на касаційне оскарження.
В обґрунтування заяви про поновлення строку скаржник вказує, що первісну касаційну скаргу ним було подано 19 грудня 2025 року, у строк 7 днів з дня ухвалення оскаржуваного рішення, тобто у межах встановленого процесуального строку. Та зазначає, що оскільки загальний період для підготовки первинної касаційної скарги та доопрацьованих касаційних скарг становить 26 днів, то це свідчить, що відповідач не мав намір порушувати процесуальні строки, у найкоротші строки подав, як первинну касаційну скаргу, так і доопрацьовані касаційні скарги після повернення їх ухвалами Верховного Суду від 05 січня та 03 березня 2026 року. Крім того вказує, що триваюча збройна агресія російської федерації, внаслідок якої у місті Києві періодично оголошуються повітряні тривоги під час яких необхідно перебувати в укриттях і під обстріли потрапляють об`єкти критичної інфраструктури по всій країні, у тому числі у місті Києві, у зв`язку з чим виникає дефіцит потужності електроенергії, прямо впливає на робочий процес працівників, зокрема, органів державної влади, у тому числі і членів ліквідаційної комісії Департаменту. Та просить врахувати здійснення процедури ліквідації, скорочення всіх посад в Департаменті захисту економіки Національної поліції України, всі його працівники звільненні, а члени ліквідаційної комісії є працівниками іншого міжрегіонального територіального органу Національної поліції України - Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, що свідчить про те, що здійснення правового забезпечення ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України є додатковим навантаженням на працівників і реалізовується понад виконання ними посадових обов`язків за займаними посадами.
Оцінивши наведене скаржником обґрунтування причин пропуску строку та вирішуючи заяву скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження колегія суддів виходить з наступного.
Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії «права на суд», може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.
Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.
Суд звертає увагу скаржника, що за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку здійснюється судом у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на звернення до суду.
Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин їх недотримання - вони повинні бути поважними, реальними або, непереборними і об`єктивно нездоланними на час перебігу строків звернення до суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 жовтня 2020 року у справі №9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.
Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій. Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Установлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі сплином установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.
Необхідно зазначити, що право у визначених законом випадках на касаційний перегляд судових рішень кореспондується з обов`язком дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.
Питання про поновлення строків на касаційне оскарження Верховний Суд вирішує на підставі наявних в касаційній скарзі матеріалів та доказів.
Колегія суддів зауважує, що норми КАС України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та доводи ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.
Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з частиною першою статті 77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.
Тобто обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулася до суду.
Вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними в конкретній справі залежить від вказаних учасником справи причин, підтверджених відповідними доказами.
Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.
Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Також, Суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.
Щодо посилань відповідача на обставину введення в Україні воєнного стану Суд до уваги не приймає, оскільки Верховний Суд неодноразово наголошував, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні без обґрунтування неможливості вчинити процесуальну дію у встановлені строки не може вважатися поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.
Суд звертає увагу скаржника, що зазначення в заяві про те, що загальний строк підготовки первинної касаційної скарги та доопрацьованих касаційних скарг відповідачем становить 26 днів, в Україні триває збройна агресія з боку російської федерації, періодично оголошуються повітряні тривоги у місті Києві, об`єкти критичної інфраструктури по всій країні зазнають обстрілів, у зв`язку з чим виник дефіцит електроенергії, зокрема у місті Києві, працівниками виконуються додаткові функцій із ліквідації Департаменту захисту економіки Національної поліції України, а також те, що повторно касаційні скарги подавалися в стислий строк після ознайомлення з причинами повернення попередньої касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.
Будь-яких інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження, доводів на їх обґрунтування та доказами причин пропуску такого строку скаржником не наведено .
Враховуючи вищенаведене, Верховний Суд приходить до висновків, що наведені у заяві скаржника обставини не можуть слугувати підставою для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.
Пунктом 4 частини першої статті 333 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.
З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження.
Керуючись пунктом 4 частини першої статті 333 КАС України,
УХВАЛИВ:
Визнати неповажними підстави для поновлення строку касаційного оскарження та відмовити у задоволенні заяви Департаменту захисту економіки Національної поліції України про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2025 року у справі №440/17314/23.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Департаменту захисту економіки Національної поліції України на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2025 року у справі №440/17314/23 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. М. Соколов

Судді А. В. Жук

О. В. Кашпур