Справа № 699/394/26
Номер провадження № 2-а/699/13/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2026 	м. Корсунь-Шевченківський	

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області у складі головуючого судді Мельника А.В., за участю секретаря судового засідання Таран О.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 
до ІНФОРМАЦІЯ_1 
про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

УСТАНОВИВ:

До Корсунь-Шевченківського районного суду надійшла позовна заява
 ОСОБА_1 , подана представником позивача - адвокатом Пальком Миколою Олександровичем, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення. 
Позовна заява обґрунтована тим, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) від 04.11.2025 року № 3241 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 17 000,00 грн. Вказана постанова є незаконною у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, а під час розгляду справи про адміністративне правопорушення було грубо порушено права позивача, передбачені КУпАП. 
Жодних документів, в тому числі протоколу про вчинення адміністративного правопорушення позивачу не вручили, про дату та час розгляду справи про адміністративне правопорушення не повідомили.
Ознайомившись зі змістом оскаржуваної постанови № 3241 позивач уважає її незаконною, оскільки викладені у постанові обставини не відповідають фактичним обставинам, а в його діях відсутні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210 КУпАП. Позивач стверджує, що він не порушив жодної норми Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених Постановою КМУ від 30.12.2022 № 1487, та 04.09.2025 року о 15 год 00 хв своєчасно прибув на медичний огляд за повісткою.
Крім іншого, процес притягнення до адміністративної відповідальності передбачає дотримання прав особи, яку притягують до такої відповідальності.
Ураховуючи викладене, позивач просить суд скасувати постанову від 04.11.2025 року № 3241, що винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 , про притягнення позивача  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210 КУпАП, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Також ОСОБА_1  просив поновити йому пропущений строк звернення до суду щодо оскарження спірної постанови.
Ухвалою суду від 25.03.2026 року відкрито провадження у даній справі, розгляд вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Поновлено  ОСОБА_1  строк для подачі цього позову до суду.
Сторони справи про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.
У судове засідання позивач не з`явився. Представник позивача Палько М. О. подав заяву, у якій позов підтримав з викладених у ньому підстав, просив розглянути дану справу без участі позивача та його участі. 
Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, у судове засідання не з`явився. У межах строків, визначених в ухвалі суду, представник відзив на позов до суду не подав. 
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки жоден з учасників справи у судове засідання не з`явився.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
04.11.2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 винесено постанову
№ 3241 у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210 КУпАП (а.с. 19). 
З постанови убачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 09:00 годину 04.09.2025 року не з`явився по повістці № 12563 до ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка 27.08.2025 року була отримана ним особисто для проходження медичного огляду. 
Цим він порушив обов`язок, визначений пп. 2 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених Постановою КМУ від 30.12.2022 № 1487, прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, для уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду. 
ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення вину не визнав. Пояснив, що надсилав листа про свої релігійні переконання і в поясненнях до протоколу просить замінити військову службу на альтернативну. Проте його пояснення є голослівними та не звільняють військовозобов`язаного від виконаних військового обов`язку. 
ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, визначене частиною третьою статті 210 КУпАП, як порушення військовозобов`язаними правил військового обліку, вчинене в особливий період.
Даною постановою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн.
Матеріали справи не містять протоколу про адміністративне правопорушення, на підставі якого винесена оскаржувана постанова.
У силу статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Частиною третьою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
При цьому за приписами частини сьомої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
В силу пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 за № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
З 24.02.2022 відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану.
Підпунктом 2 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затверджених Постановою КМУ від 30.12.2022 року № 1487 закріплено: прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів, проходити медичний огляд, оформлення військово-облікових документів
Статтею 210 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за декілька різних правопорушень, які розмежовані відповідними частинами даної статті. 
У оскаржуваній постанові відносно ОСОБА_1  вказано, що ним вчинено адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210 КУпАП. 
Стаття 210 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за:
- порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку (частина 1);
- повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню (частина 2).
- порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.
Відповідно до статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Частиною першою статті 283 КУпАП передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. 
Відповідно до вимог частини шостої статті 258 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Положеннями частини першої статті 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Відповідно до змісту позову позивач уважає постанову від 04.11.2025 року № 3241 незаконною та необґрунтованою, посилаючись на те, що дана постанова підлягає скасуванню в зв`язку з неповними з`ясуванням обставин, що мають значення для справи; невідповідністю висновків фактичним обставинам справи; порушенням норм матеріально та процесуального права.
До матеріалів справи позивачем надано, зокрема, копії: направлення на ВЛК за
№ 4675068 від 24.08.2025; картки за № 4675068 від 24.08.2025 року; направлення № 569 від 26.08.2025 року; повістки № 012563 від 27.08.2025 року; консультаційного висновку спеціаліста від 03.09.2025 року; консультаційного висновку спеціаліста від 04.09.2025 року; електронного військово-облікового документа ОСОБА_1 (а.с. 11-14,17).
Судом установлено, що у позивача був обов`язок прибути до ІНФОРМАЦІЯ_4 04.09.2025 року на 15 год 00 хв, як вказано у повістці
№ 012563, а не 04.09.2025 року на 09 год 00 хв, як зазначено в оскаржуваній постанові.
Крім того, 24.08.2025 року третім відділом ІНФОРМАЦІЯ_5 було сформовано та видано позивачу направлення на ВЛК за № 4675068. Того ж дня в КНП «Корсунь-Шевченківська багатопрофільна лікарня» Корсунь-Шевченківської міської ради позивачу була оформлена картка № 4675068 для обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного. Із фотокопії цієї картки вбачається, що станом на 25.08.2025 року позивачу була проведена ЕКГ, а 26.08.2025 він здав частину аналізів.
Також 26.08.2025 року позивач пройшов медогляд у хірурга, лора та психіатра. У цей же день третім відділом ІНФОРМАЦІЯ_5 йому видано направлення № 569 до судинного хірурга, за яким 03.09.2025 року проведено обстеження в КНП «Черкаська обласна лікарня» Черкаської обласної ради.
04.09.2025 року позивач у визначений у повістці час прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 , де йому сказали продовжувати проходження медогляду. У той же день йому було проведено обстеження лікаря кардіолога КНП «Корсунь-Шевченківська багатопрофільна лікарня» Корсунь-Шевченківської міської ради. У консультативному висновку лікаря зазначено про видачу заключення для ВЛК, що додатково підтверджує виконання позивачем обов`язку прибути на медичний огляд згідно з повісткою № 012563.
05.09.2025 року позивач завершив проходження медичного огляду, і того ж дня постановою ВЛК було встановлено, що він придатний до служби у в/ч забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, НЦ, закладах (установах), медпідрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, ОЗ, охорони.
Указане стороною відповідача не спростоване.
Відповідачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 інкримінованого правопорушення. Єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення.
З приписів пункту 1 статті 247 КУпАП вбачається, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Однак в порушення статей 251, 255 КУпАП під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною третьою статті 210 КУпАП не досліджувалися будь-які докази, що не було спростовано відповідачем.
Указане свідчить про формальне ставлення відповідача до розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частинами першою, другою статті 7 КАС України встановлено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Водночас вимогами частини другої статті 77 КАС України передбачено, що, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Тому відповідач, як суб`єкт владних повноважень, зобов`язаний був надати докази правомірності своєї діяльності у силу закону. Однак таких належних доказів подано не було. 
На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, у суді жодним чином не доведено правомірності свого рішення, не надано суду доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210 КУпАП. 
Відповідно до положень частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Ураховуючи, що позивач вказує на протиправність притягнення його до адміністративної відповідальності, а тому право останнього є порушеним, у зв`язку з чим воно підлягає захисту шляхом скасування рішення суб`єкта владних повноважень і закриття справи про адміністративне правопорушення.
Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи висновок суду про задоволення позовних вимог, судовий збір та заяви про забезпечення позову, сплачені позивачем при зверненні до суду з даним позовом, підлягає стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1 064,96 грн за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Щодо відшкодування понесених позивачем витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною сьомою статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, представником позивача подано до суду: копію договору про надання правничої допомоги № 17-03-26-1 від 17.03.2026 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, (а.с. 9, 21).
Згідно з актом виконаних робіт (надання послуг) № 17-03-26-1 від 25.05.2026 адвокат Палько М. О. передав, а клієнт ОСОБА_1 прийняв правову допомогу загальною вартістю 8 000,00 грн (а.с. 51). 
Заяву про зменшення цих витрат представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 не подавав, хоча положеннями пункту 6 статті 134 КАС України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності відповідних витрат покладено саме на відповідача. 
Суд зазначає, що згідно з частиною дев`ятою статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
З огляду на викладене, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява
№ 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява
№ 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Суд звертає увагу на те, що суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку, тому, суд вважає, що визначений позивачем розмір понесених судових витрат на правничу допомогу є співмірним із складністю справи, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження.
Виходячи з наведеного, враховуючи додані до справи докази понесення позивачем судових витрат, їх співмірність із складністю справи, обсягом наданих до суду та досліджених матеріалів, а також обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на підготовку процесуальних документів, подання позову, враховуючи також інші критерії оцінки співмірності витрат на оплату послуг адвоката, встановлені частиною п`ятою статті 134 КАС України, суд доходить висновку про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн, які підлягають компенсації позивачеві за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 194, 242-246, 255, 286, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.
Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 від 04.11.2025 року № 3241 за справою про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210 КУпАП, а провадження закрити, в зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210 КУпАП.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигувань суб`єкта владних повноважень судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору та заяви про забезпечення позову в розмірі 1 064,96 грн (одна тисяча шістдесят чотири гривні 96 копійок) за подання до суду цього позову та витрати, пов`язання з наданням правничої допомоги у розмірі 8 000,00 грн (вісім тисяч гривень 00 копійок).
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Дані про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого та фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 , засіб зв`язку: тел.: НОМЕР_2 , ел. пошта ІНФОРМАЦІЯ_6 , інші дані суду не відомі.

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , інші дані суду не відомі.

Суддя	Мельник А.В.