ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/10281/25     Головуючий І-ї інстанції – Бунін Є.О.
Провадження № 33/818/802/26      
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП 

П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
10 червня 2026 року м. Харків
Харківський апеляційний суд у складі: 
головуючого судді     Гєрцика Р.В.
секретаря судового засідання   Кірчу А.О.
за участю захисника Кануннікова Д.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу захисника Кануннікова Д.О. на постанову судді Чугуївського міського суду Харківської області від 14 січня 2026 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 ,-

УСТАНОВИВ:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Згідно постанови судді, 12 листопада 2025 року о 10 год. 40 хв. по вул. Харківській, поблизу буд. 2, в м. Чугуєві Чугуївського району Харківської області, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом Ford Econoline, автомобіль на іноземній реєстрації, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу, а також у медичному закладі водій ОСОБА_2 відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.
Постановою судді Чугуївського міського суду Харківської області від 14 січня 2026 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 665 грн. 60 коп.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
В апеляційній скарзізахисник Канунніков Д.О. просить постанову судді, як незаконну та необґрунтовану, скасувати та постановити нову, якою провадження у справі щодо ОСОБА_2 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що суддею суду першої інстанції було порушено вимоги ст.268 КУпАП. Вказує, що 12.01.2025 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір про надання правничої допомоги. Того ж дня, ним було подано клопотання про відкладення судового розгляду, призначеного на 14.01.2026 року, для надання можливості ознайомлення з матеріалами справи. При цьому, додатково зв`язався із секретарем для уточнення дати і часу для ознайомлення. Водночас, прибувши 22.01.2026 року до суду, дізнався, що 14.01.2026 року справу було розглянуто, не зважаючи на подану заздалегідь заяву.
Крім того, зазначає, що у складеному щодо ОСОБА_2 протоколі міститься посилання на технічний засіб відеозапису, згідно якого неможливо ідентифікувати вказаний засіб, оскільки він складається виключно з набору цифр.
Також, вважає, що праціаниками поліції був порушений порядок проведення огляду, так як направлення на огляд водія у медичному закладі не відповідає встановленій Інструкцією №1452/735 формі, а саме – не містить конкретну назву медичного закладу відповідно до затвердженого переліку та точну адресу такого закладу.
При цьому, саме направлення ОСОБА_2 вручено не було.
Вказує, що з наявного відеозапису у його підзахисного не убачаються ознаки алкогольного сп`яніння, які були виявлені поліцейськими.
Також, до початку судового розгляду подав додаткові пояснення, в яких зазначає, що за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем та проходить військову службу у складі 13-ї бригади оперативного призначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на посаді водія-електрика, керуючи службовим автомобілем Ford Econoline у м.Чугуїв, виконував бойове розпорядження командування з негайного переміщення транспортного засобу в район безпосереднього ведення бойових дій (на бойову позицію) (довідка та витяг з бойового розпорядження додаються). При цьому, командуванням йому було суворо заборонено відхилятися від маршруту та залишати ТЗ, через що ОСОБА_1 і був змушений відмовитись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Також, до вказаних письмових пояснень долучено звернення командира НОМЕР_1 бригади оперативного призначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 » майора ОСОБА_3 , в якому останній, з урахуванням позитивної характеристики ОСОБА_1 за місцем служби, просить не застосовувати до нього стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік через необхідність постійного виконання бойових (спеціальних) завдань.
Мотиви суду
Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, заслухавши пояснення захисника на підтримання вимог апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Приймаючи рішення про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що останній, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, клопотань про відкладення судового розгляду від нього не надходило.
Проте, погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна за таких підстав.
Як убачається з матеріалі справи, після її надходження у провадження судді Чугуївського міського суду Харківської області, справу було призначено до розгляду у судове засідання 14.01.2026 року о 11 год. 45 хв.
Про час та місце слухання справи ОСОБА_2 дійсно був повідомлений належним чином шляхом напралення йому судових повісток як засобами поштового зв`язку, так і за наявним номером мобільного телефону.
Судова повістка, направлена ОСОБА_2 поштою, повернулась до суду не врученою з відміткою Укрпошти «за закінченням терміну зберігання» (а.с.16-17), в той час, як судова повістка, направлена йому за номером мобільного телефону, була отримана ОСОБА_2 05.12.2025 року. (довідка про доставку судової повістки-повідомлення у додаток «Вайбер», а.с.14)
Водночас, як встановлено судом та зазначається захисником в апеляційній скарзі, 12.01.2026 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір про надання правничої допомоги №1201/26-ПД-02 (а.с.20), та того ж дня адвокатом подано до районного суду заяву про відкладення судового розгляду для ознайолення з матеріалами справи, отриманої судом, згідно штампу канцелярії, того ж дня. (а.с.18-19)
Разом із тим, 14.01.2026 року справу було розглянуто за відсутності ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Кануннікова Д.О., а можливість останньому ознайомитися з матеріалами судового провадження надано лише 22.01.2026 року, про що міститься відповідний напис у поданій захисником заяві.
При цьому, з матеріалів справи не убачається, що адвокату була надана реальна можливість ознайомитися з матеріалами до початку судового розгляду, якою він не скористався.
Стаття 268 КУпАП закріплює фундаментальні права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема, право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.
З урахуванням цього слід визнати, що доводи захисника у цій частині заслуговують на увагу, так як судом першої інстанції було залишено поза увагою подане ним клопотання про відкладення судового розгляду для надання часу на ознайомлення з матеріалами справи та подання заперечень, у зв`язку із чим ОСОБА_1 фактично був позбавлений можливості реалізувати в суді свої права, передбачені ст.268 КУпАП, якими наділена особа, що притягається до адміністративної відповідальності, тобто, фактично був позбавлений права на захист, а в решті й на справедливий суд, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За таких обставин апеляційний суд убачає підстави для часткового задоволення вимог апеляційної скарги та скасування постанови судді Чугуївського міського суду Харківської області від 14 січня 2026 року внаслідок істотного порушення процесуальних прав ОСОБА_1 відповідно до ст.268 КУпАП.
Разом з цим, розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд дійшов висновку, що в його діях наявний склад інкримінованого йому правопорушення.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Так, п.2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За невиконання вимог пункту 2.5 ПДР України, передбачена відповідальність за ст.130 КУпАП. 
Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Як встановлено апеляційним судом, 12 листопада 2025 року о 10 год. 40 хв. по вул. Харківській, поблизу буд. 2, в м. Чугуєві Чугуївського району Харківської області, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом Ford Econoline, автомобіль на іноземній реєстрації, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу, а також у медичному закладі водій ОСОБА_2 відмовився.
Внаслідок зазначених подій та встановлених фактичних даних працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №510684 від 12.11.2025 року.
Крім того, факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , окрім протоколу, також підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме: 
- оглянутими відомостями відеозапису, долученого працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення, які беззаперечно доводять зазначені в протоколі подію та обставини правопорушення з боку водія  ОСОБА_1 ;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оформлене 12.11.2025 року об 10 год. 45 хв., відповідно до якого у результаті огляду, проведеного поліцейським, у ОСОБА_1 були виявлені ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя; огляд у медичному закладі не проводився за відмовою водія ОСОБА_1 ;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 12.11.2025 року, згідно якого огляд водія у зв`язку з виявленими ознаками (запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя) за допомогою газоаналізатора Драгер Алкотест 6820 не проводився за відмовою ОСОБА_1 ;
- рапортом поліцейського ВРПП Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області капрала поліції Мальцева Л. від 12.11.2025 року щодо події із зазначенням місця та часу зупинки транспортного засобу, а також підстав для складення протоколу про адмінітсративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 ;
- розпискою ОСОБА_1 від 12.11.2025 року, згідно якої він зобов`язується не керувати ТЗ.
Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Апеляційний суд приймає до уваги, що апелянтом не оскаржується сам факт керування ОСОБА_1 автомобілем та його зупинка співробітниками поліції за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.
Доводи захисника про те, що з наявного відеозапису у ОСОБА_1 не убачаються ознаки алкогольного сп`яніння, які були виявлені поліцейськими, є неспроможними з огляду на наступне.
Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений вичерпний перелік ознак наркотичного сп`яніння, що узгоджується із тими ознаками, що були виявлені працівниками поліції під час спілкування з  ОСОБА_1 ,а тому апеляційний суд дійшов висновку, що дії працівників поліції під час складання протоколу відповідали вимогам цієї інструкції та іншим нормативним актам.
Статтею 266 КУпАП визначений порядок проведення огляду на стан сп`яніння.
Відповідно до п.2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Пунктом 3 Розділу І Інструкції, ознаками алкогольного сп`яніння є:
- запах алкоголю з порожнини рота;
- порушення координації рухів;
- порушення мови;
- виражене тремтіння пальців рук;
- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;
- поведінка, що не відповідає обстановці.

Інспектором поліції в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя. (а.с.1)
Аналогічні ознаки алкогольного сп`яніння, які були виявлені інспектором поліції у ОСОБА_1 , відображені і у акті огляду (а.с.4), і у направленні на огляд у медичній установі. (а.с.3)
Посилання в протоколі на ознаки сп`яніння, які стали підставою для пропозиції пройти такий огляд, відповідають роз`ясненням, що містяться в пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року, а саме: якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, від якого останній відмовився.
Ознаки сп`яніння, які виявляються поліцейським при первинному контакті з особою на місці зупинки, визначаються в результаті візуального огляду особи, її поведінки, запахів тощо, і саме ці ознаки є підставою для пропозиції особі пройти огляд на стан сп`яніння.
Виявлення ознак, як виходить зі змісту діючого законодавства, не потребує проведення будь-яких спеціальних дій з боку поліцейського та складання поліцейським будь-яких документів, входить до його виключних дискреційних повноважень.
В даному випадку працівники поліції, оцінивши поведінку та стан ОСОБА_1 , дійшли висновку, що він має ознаки саме алкогольного сп`яніння, про що йому, відповідно до відеозапису, і було повідомлено, а тому, в порядку вимог ПДР України, запропонували останньому пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння.
Доводи адвоката про те, що праціаниками поліції був порушений порядок проведення огляду також не є слушними за таких підстав.
Згідно відеозапису події, що мала місце 12.11.2026 року, убачається, що ОСОБА_1 був зупинений співробітниками поліції на стаціонарному блок-посту «Дім» для перевірки документів (аналогічні обставини зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 відображені і у рапорті поліцейського ВРПП Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області капрала поліції Мальцева Л. від 12.11.2025 року, а.с.2).
Під час спілкування у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкоголного сп`яніння та запропоновано пройти відповідний огляд на місці за допомогою газоаналізатора Драгер Алкотест 6820 або у медичному закладі. ОСОБА_1 , не заперечуючи факту вживання ним алкоголю (горілки) напередодні ввечері, відмовився від обох запропонованих інспектором поліції варіантів, після чого йому були роз`яснені його права як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України), та повідомлено про складення щодо нього протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП.
Посилання адвоката на те, що відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкоголного сп`яніння була обумовлена тим, що на момент зупинки ТЗ поліцією він виконував бойове розпорядження командування з негайного переміщення транспортного засобу в район безпосереднього ведення бойових дій (на бойову позицію), у зв`язку із чим йому було суворо заборонено відхилятися від маршруту та залишати ТЗ, апеляційний суд оцінює критично та розцінює це як намагання ОСОБА_1 уникнути відповідальності.
Так, як убачається з матеріалів справи, зокрема відеозапису, ОСОБА_1 за обставин, викладених у протоколі, під час спілкування із співробітниками поліції не вказував, що на той момент виконував будь-які обов`язки військової служби та не надавав для огляду документів, які б підтверджували зазначені обставини, та взагалі не вказував, що є військовослужбовцем.
Вище зазначене підтверджується і змістом складеного протоколу, згідно якого ОСОБА_1 не повідомив своє місце роботи (служби). (а.с.1)
При цьому, щодо аргументів захисника з приводу того, що водію командування суворо заборонило відхилятися від маршруту та залишати ТЗ, апеляційний суд звртає свою увагу, що ОСОБА_1 відмовтився від обох запропонованих йому варіантів проходження огляду – як у медичній установі, так і на місці зупинки ТЗ, в той час як вживання алкоголю напередодні дня події (горілки) останній не заперечував.
Водночас, слід зауважити, що така версія сторони захисту, якою захисник обумовлює відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, з`явилась вже під час розгляду справи в суді апеляційної інстації.
Аргументи захисника про те, що направлення на огляд водія у медичному закладі не відповідає встановленій Інструкцією №1452/735 формі, а саме – не містить конкретну назву медичного закладу відповідно до затвердженого переліку та точну адресу такого закладу, апеляційний суд приймає до уваги, однак, зазначені обставини не свідчать про відсутність у діях ОСОБА_1 порушення ним вимог п.2.5 ПДРУ, який зобов`зує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного (у даному випадку) сп`яніння.
Разом із тим, слід зазначити, що не має істотного значення для вирішення питання про наявність складу правопорушення в діях водія транспортного засобу встановлення факту оформлення відповідного направлення до медичного закладу працівником поліції, оскільки наявність або відсутність такого направлення в матеріалах справи не впливає на правову оцінку дій водія транспортного засобу, який відмовився від проходження відповідного огляду на вимогу поліцейського.
Суд акцентує свою увагу, що за своїм правовим значенням направлення на огляд є лише правовою підставою для проведення огляду лікарем медичного закладу.
Також, направлення на огляд водія до медичного закладу передбачено для вручення лікарю у випадку його проведення, в той час як вручення копії направлення на медичний огляд іншим особам, всупереч доводів апелянта, не передбачено законодавством.
Щодо посилань апелянта на те, що у складеному щодо ОСОБА_2 протоколі міститься посилання на технічний засіб відеозапису, згідно якого неможливо ідентифікувати вказаний засіб, слід зазначити, що диспозиція ст. 256 КУпАП та інші норми закону не містять вимоги до засобу відеофіксації. Окрім того, аналізуючи норми КУпАП в сукупності, зазначення в постанові про адміністративне правопорушення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис, є тільки обов`язковим при винесенні відповідної постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або ж відповідним приладом (технічним засобом) зафіксовані певні показники швидкість руху, наявність парів алкоголю у повітрі, що видихається, тощо. В даному ж випадку відеозапис є достовірним доказом по справі, який був досліджений та оцінений судом в сукупності з іншими доказами.
При цьому, відеофіксація відбувалась відкрито, проти чого ОСОБА_1 не заперечував.
Даних, що відеофіксація здійснювалась за допомогою недозволеного технічного засобу під час апеляційного перегляду також не встановлено.
Також, апеляційний суд приймає до уваги, що протокол про адміністративне правопорушення підписаний ОСОБА_1 власноруч та без будь-яких зауважень по суті інкримінованого йому правопорушення. (а.с. 1)
Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що відповідно до ст.267 КУпАП, огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.
Однак, як було встановлено, дії службової особи, що складала протокол та фіксувала правопорушення, в порядку, передбаченому чинним законодавством, стороною захисту не оскаржувалися. Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.
За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.
З огляду на викладені обставини, на момент зупинки та висловлення пропозиції ОСОБА_1 з боку працівників поліції щодо проходження відповідного огляду на місці або у медичному закладі, у водія не було достатніх підстав відмовлятись від такої законної вимоги або ставити її під сумнів.

Звернення командира НОМЕР_1 бригади оперативного призначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 » майора ОСОБА_3 , в якому останній просить не застосовувати до ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік задоволенню також не підлягає за тих підстав, щоштраф і позбавлення права керування транспортними засобами є обов`язковим видом стягнення при порушенні ч.1 ст.130 КУпАП, санкція даної статті не передбачає накладення штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.
Тобто, санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП передбачено безальтернативне адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Питання призначення адміністративного стягнення чітко врегульоване главою 4 КУпАП.
При цьому нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачено можливості накладення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, визначеної в санкції певної норми, або не накладення одного з видів стягнень, передбаченого санкцією відповідної норми як обов`язкового.
Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже,  ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримав посвідчення водія серії НОМЕР_2 , тобто, ним було складено іспит на знання вимог ПДР України. За таких обставин, апеляційний суд вбачає, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу працівника поліції є свідоме ігнорування ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст.10 КУпАП
Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Апеляційний суд враховує характер вчиненого  ОСОБА_1 правопорушення, те, що його дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників та приходить до висновку про необхідність застосування до нього виду адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП, як штраф з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, 
Зазначений вид адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень, та відповідає вимогам ст.23, 33 КУпАП.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що матеріали справи містять достатні відомості щодо порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху, наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та його винуватості.
За таких обставин, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції допустив неправильне застосування норми процесуального права, з ухваленням нової постанови про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП 
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргузахисника Кануннікова Д.О. задовольнити частково.

Постанову судді Чугуївського міського суду Харківської області від 14 січня 2026 року щодо ОСОБА_1 скасувати та винести нову постанову.
ВизнатиОСОБА_1  винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень (сімнадцять тисяч гривень)з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. (Отримувач коштів: УК у Печер.р-ні/Печерс.р-н/21081100, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача:  UA118999980313090106000026007, Код класифікації доходів бюджету: 21081100, Призначення платежу *;101;_________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті);Штраф (як засіб процесуального примусу) накладений на ___________ (ПІБ чи назва установи, організації з якої стягується штраф), за рішенням №_/_/__).
Стягнути з ОСОБА_1  на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 коп. (шістдесят копійок) (Отримувач коштів; ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, Банк отримувача: Казначейство України, Рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001, Код класифікації доходів бюджету: 22030106. Призначення платежу 101 __________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, стягнутий з ___________ (ПІБ чи назва установи, організації з якої стягується судовий збір) на користь держави, за рішенням №_/_/__(номер рішення про стягнення судового збору).
Роз`яснитиОСОБА_1 , що штраф повинен бути сплачений не пізніше як через 15 днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніше як через 15 днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати штрафу у визначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик