Справа № 359/1832/26 
Провадження № 1-кп/359/461/2026

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 червня 2026 року     м. Бориспіль
Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі: 
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання   ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника – адвоката ОСОБА_5 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні з технічною фіксацією в залі суду кримінальне провадження №120261111000000011, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.01.2026 року, що надійшло до суду з обвинувальним актом по обвинуваченню
ОСОБА_4 ,    ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. москва російської федерації, громадянина України, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого в АДРЕСА_2 , та раніше не судимого, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , 
по обвинуваченню у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, 
в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 194 КК України, а саме умисне пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу, за таких обставин.
Так, з 2023 року ОСОБА_4 проживав в підсобному приміщенні на території домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належало ОСОБА_6 , та у якого ОСОБА_4 працював без офіційного працевлаштування.
Упродовж вечора 02.01.2026 ОСОБА_4 проводячи дозвілля в підсобному приміщенні на території домоволодіння АДРЕСА_2 , вживав спиртні напої.
Цього ж числа, близько 22 год 40 хв, ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з хуліганських спонукань викликаних станом алкогольного сп`яніння, вирішив пошкодити шляхом підпалу автомобіль марки «Ford Transit», номерний знак НОМЕР_3 , фактичним користувачем якого був ОСОБА_6 , а власником батько останнього ОСОБА_7 , та який знаходився на території цього домоволодіння.
Реалізуючи свій кримінально протиправний намір, ОСОБА_4 близько 22 год. 40 хв, підійшов до автомобіля марки «Ford Transit», номерний знак НОМЕР_3 , двері якого були не зачинені, та діючи умисно з хуліганських мотивів, шляхом вільного доступу відкрив пасажирські двері автомобіля та з використанням запальнички підпалив його пасажирське сидіння, внаслідок чого салон автомобіля загорівся.
В подальшому, бажаючи ліквідувати наслідки своїх кримінально протиправних дій, ОСОБА_4 намагався власними силами погасити пожежу, а коли йому це не вдалося, повідомив про загоряння автомобіля ОСОБА_6 , який у цей час знаходився в будинку, та близько 22 год. 50 хв погасив пожежу в автомобілі з використанням вогнегасника.
Внаслідок пошкодження чужого майна, вчиненого шляхом підпалу, ОСОБА_4 заподіяв потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду в сумі 208389 грн 61 коп.
Таким чином,  ОСОБА_4 вчинив злочин, що виразився в умисному пошкодженні чужого майна, вчинене шляхом підпалу, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 194 КК України.
Доказами вчинення указаного кримінального правопорушення, є особисті показання ОСОБА_4 надані нею в судовому засіданні.
З урахуванням позиції обвинуваченого, думки прокурора та захисника, суд в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження обставин вчинення ОСОБА_4 інкримінованого кримінального правопорушення, крім допиту обвинуваченого та дослідження документів, що характеризують особу обвинуваченого, процесуальні витрати та речові докази, зважаючи на те, що учасниками судового провадження обставини кримінального правопорушення не оспорювались. При цьому судом було роз`яснено учасникам судового провадження, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні, інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, фактичні обставини не оспорював та у судовому засіданні показав обставини вчинення кримінального правопорушення, які відповідали зазначеним в обвинувальному акті та пред`явленому обвинуваченні.
Так, ОСОБА_4 повністю підтвердив що на початку січня 2026 року перебуваючи в автомобілі, на якому він працював неофіційно у ОСОБА_7 , з яким у нього у вечірній час доби виник словесний конфлікт по телефону. Внаслідок цього у нього виникло бажання вчинити якісь дії, які виразились у підпалі автомобіля із застосуванням цигарки чи запальнички. Він таким чином підпалив переднє сидіння автомобіля, внаслідок чого вигорів його салон. При цьому, він перебував у стані алкогольного сп`яніння. Завдану злочинним діями шкоду не оспорює, та здійснив відшкодування збитків потерпілому за цей період часу.
Крім того, просив врахувати, що з 22.02.2026 року є мобілізованим до ЗС України і має можливість лікування до 22 липня 2026 року, у зв`язку з чим отримав офіційну відпустку. 
У вчиненому щиро розкаявся, пояснив, що зробив для себе належні висновки, шкоду потерпілому відшкодовано, просив суд суворо не карати.
У суду не викликає сумнівів добровільність та істинність позиції обвинуваченого ОСОБА_4 щодо надання ним показань з приводу обвинувачення, оскільки його показання достовірні і послідовні, та знаходять своє відображення в межах пред`явленого обвинувачення.
Також судом досліджено докази обвинувачення, що характеризують особу обвинуваченого, процесуальні витрати, речові докази у кримінальному провадженні.
Інші докази судом не досліджувались, зважаючи на позицію учасників судового провадження.
При встановлених обставинах, аналізуючи в сукупності надані прокурором та захисником, перевірені в судовому засіданні докази, які узгоджуються між собою, суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення у судовому засіданні доведена повністю і досліджених доказів достатньо для визнання ОСОБА_4 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, зважаючи на надані ним показання в ході судового розгляду.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 2 ст. 194 КК України, як умисне пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу.
Таку кваліфікацію дій обвинуваченого суд вважає правильною.
Тому суд вважає, що ОСОБА_4 повинен бути засудженим за ч. 2 ст. 194 КК України.
Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
Виходячи з засади співмірності, призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.
Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про необхідність обрання покарання у межах санкції, визначеної ч. 2 ст. 194 КК України.
Судом враховується те, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, є умисним та посягає на право власності.
Аналіз даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 вказує на те, що він є раніше не судимим, мобілізованим до лав ЗС України з 22.02.2026 року, проходить військову службу у військовій частин НОМЕР_1 на посаді солдата резерву, має місце реєстрації та місце проживання, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває. 
Також суд бере до уваги що ОСОБА_4 визнав свою вину у повному обсязі, фактичні обставини кримінального правопорушення не оспорював, надав суду показання щодо обставин вчиненого, критично оцінив свою протиправну поведінку, що свідчить про його готовність нести кримінальну відповідальність та прагнення виправитись.
Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особи та ставлення останнього до скоєного.
Щодо наявності обставин, які пом`якшують покарання, суд, відповідно до ст. 66 КК України, визнає щире каяття та відшкодування завданих ним збитків в повному обсязі.
Слід зазначити, що щире каяття характеризується не лише формальним визнанням вини, а й критичною оцінкою особою своєї протиправної поведінки, жалем з приводу вчиненого, усвідомленням негативних наслідків кримінального правопорушення та готовністю нести передбачену законом відповідальність.
Поведінка обвинуваченого під час судового розгляду кримінального провадження, на переконання суду, свідчить про щирий жаль з приводу вчинених дій та їх осуд.
Так, обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, під час допиту фактичні обставини не оспорював, у судовому засіданні надав показання про обставини вчинення кримінального правопорушення, які відповідали пред`явленому обвинуваченню, щиро розкаявся у вчиненому, критично оцінив свою протиправну поведінку, зазначив, що зробив для себе належні висновки, та просив суд суворо не карати.
З огляду на вищевикладене суд вважає, що з боку обвинуваченого має місце дійсно щире каяття, оскільки він беззаперечно визнав свою вину, надав послідовні показання, негативно оцінив свої дії, усвідомив протиправність своєї поведінки та продемонстрував готовність нести кримінальну відповідальність.
Щодо наявності обставин, які обтяжують покарання, суд, відповідно до ст.. 67 КК України, визнає вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, суд враховує, що ОСОБА_4 оголошено в розшук у зв`язку з неявкою до суду, проте, судом встановлено, що він не з`являвся до суду з поважним причин, оскільки був мобілізований з 22.02.2026 року ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З цього приводу суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, визначений санкцією ч. 2 ст. 194 КК України.
Дана міра покарання щодо обвинуваченого є необхідною і достатньою для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення та дані про особу обвинуваченого.
Підстав для застосування положень ст. 69 КК України судом не встановлено.
В той же час, призначення покарання є дискрецією суду та здійснюється на підставі внутрішнього переконання судді й оцінки особи обвинуваченої з метою досягнення мети, визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарання за вчинене кримінальне правопорушення, а й виправлення засудженої, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як нею, так і іншими особами.
При цьому покарання у виді позбавлення волі є винятковим заходом кримінально-правового впливу, який має застосовуватися тоді, коли виправлення особи неможливе без ізоляції від суспільства.
Стаття 75 КК України передбачає, що при призначенні покарання у виді позбавлення волі особу може бути звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо суд дійде висновку про можливість її виправлення без відбування покарання, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, особи винної та інших обставин справи.
Оскільки ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, має дві пом`якшуючі відповідальність обставини, одну обтяжуючу, та те, що останній є мобілізованим і проходить дійсну військову службу в ЗС України, суд при вирішенні питання про призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням враховує положення ст. 75, 76 КК України.
Так, виходячи з фактичної тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, зокрема характеру діяння, обстановки, способу, місця і часу його вчинення, форми та ступеня вини обвинуваченого, а також враховуючи його вік, умови життя, соціальний стан, статус військовослужбовця, відсутність судимостей, повне визнання вини, щире каяття, відшкодування шкоди потерпілому, наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання, що пересилює наявність обтяжуючої обставини, суд приходить до висновку, що наведені обставини істотно знижують фактичний ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та ступінь небезпечності винної особи для суспільства.
У своїй сукупності вказані обставини дають підстави для висновку суду про те, що перевиховання та виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства.
З огляду на викладене, суд вважає за доцільне застосувати до ОСОБА_4 положення статей 75, 76 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік та визначивши відповідні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Тому, за таких обставин, суд, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, його тяжкість, фактичні обставини, за яких воно вчинено, дані про особу обвинуваченого, а також застосовуючи принцип індивідуалізації та співмірності покарання, переконаний, що саме таке покарання - без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за поведінкою ОСОБА_4 (в тому числі з боку командування військової частини) під час іспитового строку - є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення.
Саме за таких обставин буде досягнута мета покарання, яка полягає не тільки у карі, а й у виправленні засудженого, а також у запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.
Процесуальні витрати згідно наданих доказів суду становлять 22914 грн. 35 коп., та пов`язані із залученням експертів, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави України.
Долю речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України. 
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався, останнього затримано 27.06.2026 року працівниками поліції і доставлено до суду 28.06.2026 року, і саме в цей день проведено судовий розгляд. 
В строк відбування покарання слід зарахувати термін затримання ОСОБА_4 з 03.01.2026 року по 05.01.2026 року та з 27.06.2026 року по 28.06.2026 року, включно з розрахунку, що одному дню затримання відповідає один день позбавлення волі.
З урахуванням зазначеного та висновків до яких дійшов суд, немає необхідності для обрання обвинуваченому будь-якого запобіжного заходу, зважаючи на призначене судом покарання з іспитовим терміном. Тому ОСОБА_4 слід звільнити з під варти негайно в залі суду.
На підставі викладеного та ст. 50, 65–67, 72, 75, 76, ч. 2 ст. 194 КК України, керуючись ст. 100, 124, 318, ч. 3 ст. 349, ст. ст. 342–351, 358, 363–368, 373, 374, 376 КПК України, суд
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити  ОСОБА_4  від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком терміном в 1 (один) рік з покладенням на нього, відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання чи роботи.
Іспитовий строк  ОСОБА_4  рахувати з моменту проголошення вироку судом, тобто 28.06.2026 року.
В строк відбування покарання зарахувати термін затримання ОСОБА_4 з 03.01.2026 року по 05.01.2026 року та з 27.06.2026 року по 28.06.2026 року, включно з розрахунку за ч. 5 ст. 72 КК України, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.
Звільнити  ОСОБА_4  з-під варти в залі суду негайно при оголошенні вироку.
Стягнути з  ОСОБА_4  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: зареєстрованого в АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого в АДРЕСА_2 , та раніше не судимого, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) - на користь Держави України (рахунок отримувача: UA858999980313030115000010103; отримувач коштів: ГУК у Київській області; Код отримувача (код за ЄДРПОУ) – 37955989; Банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); Код банку отримувача (МФО) – 899998; Код класифікації доходів бюджету – 24060300; назва платежу: за проведення експертизи по кримінальному провадженню № 120261111000000011, справа № 359/1832/26 - 22914 (двадцять дві тисячі дев`ятсот чотирнадцять) грн. 35 коп. процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів. 
Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: пожежне сміття в пакеті №0017693, запальничку та змиви з частин автомобіля, - поміщені на зберігання до камери схову речових доказів Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області, - знищити; автомобіль марки «Ford Transit», номерний знак НОМЕР_3 , фактичним користувачем якого є ОСОБА_6 , - залишити в користуванні законного володільця.
Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.
Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку - після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.
Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику, та направити потерпілому.
Суддя         ОСОБА_1