УХВАЛА

08 червня 2026 року 
м. Київ
cправа № 910/12671/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Кондратової І. Д. - головуючої, суддів - Баранця О. М., Вронської Г. О., 

розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛК-Транс"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2026
(головуюча - Тищенко О. В., судді: Кравчук Г. А., Сибіга О. М.)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛК-Транс"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Фуд Альянс"
про відшкодування збитків у розмірі 101 349,11 грн.
ВСТАНОВИВ:
1. Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛК-Транс" (далі - позивач, скаржник) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Фуд Альянс" (далі - відповідач) про відшкодування збитків у розмірі 101 349,11 грн.
2. Позов обґрунтовано невиконанням відповідачем зобов`язання з реєстрації податкових накладних за договором поставки №1639 від 01.08.2024, у зв`язку з чим позивач був позбавлений можливості включити суму ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатися правом на зменшення податкового зобов`язання шляхом віднесення суми податку на додану вартість у розмірі 101 349,11 грн до складу податкового кредиту, що призвело до понесення позивачем збитків у вказаній сумі.
3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.12.2025 позов задоволено повністю.
4. Суд першої інстанції виходив з того, що позивачу завдано збитки у зв`язку з бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати відповідні податкові накладні, що позбавило позивача можливості зменшити податкові зобов`язання на суму ПДВ у розмірі 101 349,11 грн, у даному випадку наявні усі елементи складу господарського правопорушення, а тому суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.
5. 29.04.2026 Північний апеляційний господарський суд ухвалив постанову, якою рішення суду першої інстанції скасував, прийняв нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив повністю.
6. Суд апеляційної інстанції не погодився з висновком суду першої інстанції, оскільки відсутність рішення органу ДПС про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної не відміняє того, що реєстрація відповідних податкових накладних була зупинена і остаточного рішення органом ДПС прийнято не було; період включення позивачем сум податку на додану вартість до податкового кредиту у відповідному звітному періоді, на підставі отриманих податкових накладних, переривається на час зупинення реєстрації таких накладних; період протягом якого позивач може включити суму податку на додану вартість до податкового кредиту, ще не закінчився, а тому позивач може понести збитки лише після закінчення граничних строків, оскільки після настання цих дат право на включення до податкового кредиту суму податку на додану вартість за податковими накладними буде остаточно втрачено. Таким чином, суд дійшов висновку, що саме у цій справі, у спірних правовідносинах відсутні підстави вважати, що кредитор (постачальник) допустив прострочення, адже він вчинив дії, необхідні для виконання зобов`язання (своєчасно подав на реєстрацію податкові накладні), а на момент звернення з позовом позивач не втратив право на податковий кредит за податковими накладними від відповідача і відповідно, на день розгляду цієї справи в суді першої інстанції, скаржник не зазнав збитків за втрачену можливість скористатись податковим кредитом за зазначеними податковими накладними.
7. 19.05.2026 позивач надіслав до Верховного Суду через підсистему "Електронний суд" касаційну скаргу, в якій просить постанову суду апеляційної інстанцій скасувати й залишити рішення суду першої інстанції в силі.
8. Верховний Суд перевірив форму і зміст касаційної скарги та дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких мотивів.
9. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
10. Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 2 ГПК України, одним з основних засад (принципів) господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження у визначених законом випадках.
11. Частина сьома статті 12 ГПК України визначає, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
12. Позов у зазначеній справі подано у 2025 році. При цьому, статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2025 встановлено у розмірі 3 028, 00 грн.
13. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
14. Згідно з пунктом 1 частини п`ятої статті 12 ГПК України справа, що розглядається, є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (100 х 3 028,00 грн = 302 800,00 грн).
15. Так, відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 цього Кодексу, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
16. Скаржник у касаційній скарзі зазначає, що підставами касаційного оскарження судового рішення є неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права і неврахування правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.
17. Натомість, Суд звертає увагу, що норма пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України передбачає виключні випадки, за умови доведення скаржником їх наявності, посиланням на відповідні обставини, судове рішення у малозначних справах може бути предметом касаційного оскарження.
18. Скаржник у касаційній скарзі не зазначає жодних обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів "а" - "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.
19. Верховний Суд вивчив та проаналізував зміст оскаржуваної постанови, а також матеріали поданої касаційної скарги, не вбачає підстав для прийняття до розгляду касаційної скарги, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК, тому дійшов висновку, що скаржник не дотримав умову допуску справи до касаційного оскарження, у якій предметом позову є стягнення 101 349,11 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
20. При цьому, Верховний Суд звертає увагу, що учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.
21. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
22. Зважаючи на те, що скаржник не зазначив підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою позивача згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись нормами статті 234, пункту 2 частини третьої статті 287, пункту 1 частини першої статті 293 ГПК України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 910/12671/25 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛК-Транс" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2026.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуюча І. Кондратова

Судді О. Баранець

Г. Вронська