Справа № 302/741/26 
Провадження № 1-кп/302/128/26
174
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2026 року	селище Міжгір`я 	

Міжгірський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю : 
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника – адвоката ОСОБА_5 ,
представника потерпілого НПП «Синевир» ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні угоду про визнання винуватості укладену 29 травня 2026 року в селищі Міжгір`я Хустського району Закарпатської області між начальником Міжгірського відділення Хустської окружної прокуратури ОСОБА_3 , якому надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні з одної сторони та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_4 , за участі захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 
в кримінальному провадження відомості про яке були внесені 15.05.2026 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026071110000100 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Синевирська Поляна Міжгірського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, раніше не судимого, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей, тимчасово не працюючого,
в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 246 КК України, 
В С Т А Н О В И В:
Формулювання обвинувачення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 246 КК України, за таких обставин.
13 травня 2026 року, протягом дня громадянин ОСОБА_4 , перебуваючи в урочищі «Слобода» у кварталі № 15 виділі № 1 обході № 5 Син-Полянського природоохоронного науково-дослідного відділення Національного природного парку «Синевир», де з корисливою метою, умисно, самовільно, без будь-якого на те дозволу та відповідних документів, всупереч встановленому законом порядку, усвідомлюючи протиправність своїх дій, за допомогою бензинової пили марки «STIHL MS-361» зрізав два сиро ростучі вітровальні дерева породи «ялина», діаметром 18 см та 35 см, кубомасою 1,10 кбм., після чого за допомогою коня відтягнув один сортимент деревини породи «ялина» ближче до ґрунтової дороги, а другий залишив на місці вчинення незаконної рубки деревини, чим самим своїми умисними діями ОСОБА_4 спричинив істотну шкоду державі в особі НПП «Синевир», розмір якої згідно додатку 1 до постанови КМУ від 10 травня 2022 року № 575 «Про затвердження спеціальних такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд» на загальну суму 59 292,00 грн.
Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 3 ст. 246 КК України як незаконна порубка, перевезення дерев, вчинена на територіях природно-заповідного фонду.
Обставини, передбачені статтями 66, 67 КК України.
Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття та активне сприяння в розкриття кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданих збитків.
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 – відсутні.
Кримінальним правопорушенням завдано шкоду державі в сумі 59 292,00 грн, яка відшкодована на стадії досудового розслідування, цивільний позов відсутній, витрати на залучення експертів відсутні, викривачі у кримінальному провадженні відсутні.
Відомості про укладену угоду, її реквізити, зміст та визначена міра покарання.
29 травня 2026 року в селищі Міжгір`я Хустського району Закарпатської області між начальником Міжгірського відділення Хустської окружної прокуратури ОСОБА_3 , якому надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні з одної сторони та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_4 з іншої сторони, за участі захисника – адвоката ОСОБА_7 , укладена угода про визнання винуватості.
За змістом угоди формулювання та обсяг обвинувачення, а також правова кваліфікація дій ОСОБА_4 із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, є тотожними формулюванню та кваліфікації, наведеним в обвинувальному акті у кримінальному провадженні № 12026071110000100 від 15.05.2026, складеному 29.05.2026.
З угоди про визнання винуватості слідує, що її сторонами було враховано такі істотні обставини, при вирішенні питання про її укладення, а саме:
1) ступінь та характер сприяння обвинуваченого ОСОБА_4 у кримінальному провадженні щодо нього, з врахуванням відсутності інших обвинувачених у провадженні, а саме: визнання ним своєї винуватості в інкримінованому кримінальному правопорушенні, активне сприяння в його розкритті, добровільне повне відшкодування заподіяної шкоди;
2) тяжкість вчиненого обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення, яке кваліфікується як нетяжкий злочин;
3) особу обвинуваченого ОСОБА_4 який раніше не судимий, одружений, тимчасово не працює;
4) наявність суспільного інтересу в спрощенні процедури притягнення винного до кримінальної відповідальності та сприяння оперативності здійснення правосуддя;
5) наявність суспільного інтересу в укладенні угоди, яке є гарантією пом`якшення покарання обвинуваченому внаслідок досягнутого між ним та стороною обвинувачення компромісу;
6) наявність обставин, які згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 , а саме: щире каяття; визнання вини й активне сприяння розкриттю злочину, а також добровільне повен відшкодування заподіяних збитків;
7) відсутність обставин, які б згідно зі ст. 67 КК України обтяжували покарання ОСОБА_4 .
В угоді міститься інформація про повне визнання ОСОБА_4 винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та зобов`язання беззастережно визнати обвинувачення в обсязі, пред`явленого обвинувачення у судовому провадженні.
Вчиненням інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення заподіяно матеріальні збитки державі в сумі 59 292,00 грн, які відшкодовані на стадії досудового розслідування, а тому відомості щодо необхідності часткового звільнення обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення кримінальних правопорушень в угоді не зазначені.
Відповідно до вимог ст. 472 КПК України сторони також узгодили покарання, яке підлягає призначенню обвинуваченому ОСОБА_4 у разі затвердження угоди та на яке обвинувачений надав згоду, засвідчивши її власним підписом – за ч. 3 ст. 246 КК України у виді штрафу в розмірі 1 500 неоподаткованих мінімумів, що становить 25 500 грн (двадцять п`ять тисяч п`ятсот гривень 00 коп.).
Окрім зазначеного, в угоді передбачені наслідки її укладення і затвердження, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання відповідно до ст. 476 КПК України.
Відповідні пункти угоди містять підписи, зокрема обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника, а сама угода містить підписи сторін та захисника, що також підтверджено учасниками провадження у судовому засіданні.
Позиції учасників кримінального провадження щодо угоди.
Прокурор ОСОБА_3 подану угоду про визнання винуватості підтримав, просив суд затвердити її, вказавши про відповідність угоди вимогам чинного законодавства, добровільність її укладення, належність кримінальних правопорушень до числа тих, щодо яких законом передбачена можливість укладення угод про визнання винуватості, а також, що існують достатні фактичні дані для визнання обвинуваченим своєї винуватості у інкримінованому кримінальному правопорушенні, яка підтверджується сукупністю зібраних під час досудового розслідування доказів. Також прокурор вважає, що умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб. Вчиненим кримінальним правопорушенням спричинену шкоду державі відшкодовано повністю, потерпілі у кримінальному провадженні претензій до обвинуваченого не мають. Обвинувачений позитивно характеризується, несудимий. Щиро розкаявся, активно сприяв і сприяє розкриттю кримінального правопорушення. Укладення угоди має наслідком швидкий розгляд кримінального провадження й притягнення винного до кримінальної відповідальності, сприяє індивідуальній та загальній превенції. Щодо визначеної угодою міри покарання прокурор вказав, що узгоджене покарання буде достатнім для досягнення цілей та мети покарання.
Обвинувачений ОСОБА_4 добровільність наміру щодо укладення угоди підтвердив та просив суд затвердити угоду про визнання винуватості. Повідомив, що в повному обсязі розуміє характер обвинувачення та погоджується з його формулюванням, зазначеним в угоді та обвинувальному акті, беззастережно визнає свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні та щиро розкаюється, шкодує про вчинене, засуджує свою поведінку, готовий понести узгоджене покарання, зробив для себе належні висновки та ніколи в майбутньому не вчинить подібного чи будь-якого іншого кримінального правопорушення.
В ході судового засідання визнав вину в учиненні кримінального правопорушення відповідно до викладення його обставин у обвинувальному акті. Зазначив, що він разом із захисником були ініціаторами укладення угоди про визнання винуватості, цілком розуміє наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України, наполягає на її укладенні. Відповідальність за невиконання угоди відома. Готовий понести узгоджене покарання.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 , погодився з формулюванням обвинувачення, викладеним в обвинувальному акті. Вважає, що угода відповідає інтересам суспільства. Також адвокат ОСОБА_5 підтримав угоду про визнання винуватості, просив суд її затвердити. Вважає, що умови угоди про визнання винуватості в повному обсязі відповідають вимогам законодавства, її укладення є добровільним, а тому вона підлягає затвердженню.
Мотиви, з яких виходив суд при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам КПК України та закону про кримінальну відповідальність і ухваленні вироку, та положення закону, якими вона керувалась.
Сторони кримінального провадження на стадії досудового розслідування скористались своїми процесуальними правами та уклали угоду про визнання винуватості від 29.05.2026, яка була направлена до суду разом з обвинувальним актом.
Проаналізувавши зміст обвинувального акта від 29.05.2026 та угоду про визнання винуватості від 29.05.2026, дослідивши надані сторонами матеріали, заслухавши учасників провадження, суд дійшов таких висновків.
Щодо відповідності умов угоди вимогам КПК України та/або закону, у тому числі щодо правової кваліфікації та узгодженого сторонами покарання.
Суд установив, що укладена між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 угода містить формулювання обвинувачення, правову кваліфікацію обвинувачення із зазначенням статті закону України про кримінальну відповідальність.
Так, фактичні обставини, описані в обвинувальному акті, формулювання обвинувачення, вказане в угоді, підтвердження ОСОБА_4 цих обставин та визнання ним своєї вини у присутності захисника дають суду підстави дійти висновку про існування обґрунтованих підстав для визнання винуватості обвинуваченого.
Беручи до уваги вказані в обвинувальному акті та угоді дії обвинуваченого ОСОБА_4 , який, за версією сторони обвинувачення вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення, у сукупності із підтвердженням обвинуваченим ОСОБА_4 фактичних обставин, за яких він вчинив інкримінований злочин, дають підстави дійти висновку про те, що сформульоване в угоді обвинувачення відображає істотні обставини цього кримінального провадження, які відповідають формулі кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_4 .
Згідно з ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.
Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 52 КПК України у разі укладення угоди між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості, участь захисника є обов`язковою та забезпечується з моменту ініціювання укладення такої угоди.
Як встановлено з пояснень сторін, угода про визнання винуватості укладена за ініціативою обвинуваченого ОСОБА_4 за участі його захисника – адвоката ОСОБА_7 .
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких і тяжких злочинів.
Згідно зі ст. 12 КК України діяння, передбачене ч. 3 ст. 246 КК України є нетяжким злочином. 
Згідно з абз. 2 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
За змістом угоди, кримінальним правопорушенням шкода завдана державним і суспільним інтересам. Відповідно до змісту обвинувального акта потерпілими в цьому кримінальному провадженні є Національний природний парк «Синевир» та Синевирська сільська рада. Водночас внаслідок вчинення злочину було заподіяно шкоду державі, яка відшкодована на стадії досудового розслідування в повному обсязі. Потерпілі надали згоду на укладення угоди.
З огляду на завдання шкоди вчиненими кримінальним правопорушенням лише державним та суспільним інтересам, оскільки потерпілими надали згоду на укладення угоди про визнання винуватості вимоги абз. 2 ч. 4 ст. 469 КПК України в угоді дотримано.
За загальним правилом, домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. На думку суду, вказаних вимог закону сторони угоди дотримались.
Так, зі змісту угоди вбачається, що при узгодженні сторонами покарання ОСОБА_4 було враховано і дотримано положення 1) ст. 65 КК України, а саме: сторони при визначенні виду та меж покарання, у межах санкції ч. 3 ст. 246 КК України, виходили із положень розділів X-ХІ Загальної частини КК України й урахували характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину; взяли до уваги особу винного, зазначили обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які б обтяжували покарання.
Суд дійшов висновку, що є достатні підстави вважати, що узгоджене сторонами покарання за своїм видом та розміром відповідає загальним засадам призначення покарання, визначене в межах санкції ч. 3 ст. 246 КК України. 
Щодо відповідності умов угоди інтересам суспільства .
Кримінальний процесуальний закон зобов`язує прокурора при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості враховувати наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень, в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень (ст. 470 КПК України).
В угоді про визнання винуватості прокурор ОСОБА_3 зазначив про відповідність умов угоди інтересам суспільства, які полягають: у спрощенні процедури притягнення винного до кримінальної відповідальності та сприяння оперативності здійснення правосуддя. Суд уважає, що умови угоди відповідають інтересам суспільства, які полягають у своєчасному розкритті злочинів, а відтак затвердження угоди в даному провадженні забезпечить справедливе та в розумні строки вирішення кримінального провадження при мінімальних витратах державних ресурсів, що в свою чергу сприятиме індивідуальній та загальній превенції. 
Ураховуючи викладене, а також беззаперечне визнання ОСОБА_4 своєї вини, на думку суду, було б недоцільним застосовувати загальний порядок кримінального провадження до обвинуваченого.
Також на переконання суду, характер та тяжкість інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, особа винного, його ставлення до вчиненого, активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття, повне добровільне відшкодування заподіяної шкоди, осуд своєї поведінки й висловлення готовності понести призначене судом покарання вказує на його бажання виправитись. Такі дії обвинуваченого ОСОБА_4 розцінюються судом як ознаки щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Водночас ці обставини, на думку суду, свідчать про досягнення мети індивідуальної превенції.
Відтак суд дійшов до висновку про відсутність підстав вважати, що умови угоди про визнання винуватості не відповідають інтересам суспільства.
Щодо порушення умовами угоди прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб.
Із досліджених судом у судовому засіданні обвинувального акта та угоди про визнання винуватості, пояснень сторін вбачається, що умови угоди не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб, зокрема, і з огляду на те, що обставини викладеного обвинувачення відповідно до ст. 17 КПК України не можуть бути використані на підтвердження винуватості будь-яких інших осіб, окрім обвинуваченого. Угодою також не вирішується питання щодо майна третіх осіб.
Щодо добровільності укладення угоди.
Обвинувачений ОСОБА_4 під час судового засідання, в присутності захисника адвоката ОСОБА_5 , підтвердив свій намір щодо укладення угоди та просив суд її затвердити, вказавши, що він був ініціатором укладення такої угоди і зробив це добровільно за участі захисниці.
Прокурор вказав на спільну узгодженість усіх викладених в угоді умов, підтвердивши добровільність їх укладення, як з боку прокурора, так і з боку обвинуваченого.
На підставі цього суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодами.
Щодо можливості виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.
Угодою не передбачено зобов`язань обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою, відомості щодо вчинення інших правопорушень відсутні. Обвинувачений активно сприяв у розкритті інкримінованого йому кримінального правопорушення, що підтверджується визнанням ним винуватості й має одним із наслідків укладення цієї угоди.
Також обвинувачений вказав, що визначене в угоді про визнання винуватості покарання є для нього зрозумілим і виконуваним. Обвинувачений надав згоду на призначення узгодженого в угоді покарання.
Щодо відсутності фактичних підстав для визнання винуватості.
Відсутності фактичних підстав для визнання винуватості ОСОБА_4 суд не встановив.
З урахуванням наведених обставин суд констатує, що укладена у цьому кримінальному проваджені угода про визнання винуватості відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства та закону України про кримінальну відповідальність.
Також суд не встановив підстав для відмови в її затвердженні, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, а відтак досліджена угода про визнання винуватості підлягає затвердженню шляхом ухвалення вироку та призначення обвинуваченому узгодженого угодою покарання у виді штрафу. 
Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку на підставі угоди.
Цивільний позов у цьому кримінальному провадженні не заявлявся.
В ході досудового розслідування кримінального правопорушення, у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_4 , витрати на залучення експертів відсутні.
Рішення щодо речових доказів
Питання про долю речових доказів належить вирішити в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України, а саме: 
- сортимент деревини породи «ялина» довжиною 6 м 35 см діаметром 35 см, деревини породи «ялина» довжиною 7 м діаметром 19 см, які передані на відповідальне зберігання начальнику Син-Полянського ПНДВ НПП Синевир ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцю АДРЕСА_2 
- пилу бензинову STIHL MS-361, яка передана на зберігання до кімнати речових доказів відділення поліції № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області. 
конфіскувати в дохід держави, відповідно до п.6 ч.9 ст.100 КПК України, застосувавши, відповідно до ст. 96-1, 96-2 КК України, спеціальну конфіскацію.
Рішення щодо запобіжного заходу
Запобіжні заходи на стадії досудового розслідування не застосовувались. Сторона обвинувачення заявила про недоцільність обрання запобіжного заходу обвинуваченому до набрання вироком законної сили. Суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу.
Ураховуючи викладене, відповідно до ст. 368, 369-371, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості укладену 29 травня 2026 року в селищі Міжгір`я Хустського району Закарпатської області між начальником Міжгірського відділення Хустської окружної прокуратури ОСОБА_3 , якому надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні з одної сторони та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_4 , за участі захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 .
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 статті 246 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 1 500 неоподаткованих мінімумів, що становить 25 500 грн (двадцять п`ять тисяч п`ятсот гривень 00 коп.).
Застосувати спеціальну конфіскацію до речових доказів у цьому кримінальному провадженні та конфіскувати в дохід держави сортимент деревини породи «ялина» довжиною 6 м 35 см діаметром 35 см, деревини породи «ялина» довжиною 7 м діаметром 19 см, які передані на відповідальне зберігання начальнику Син-Полянського ПНДВ НПП "Синевир" ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцю АДРЕСА_2 та пилу бензинову STIHL MS-361, яка передана на зберігання до кімнати речових доказів відділення поліції № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Закарпатського апеляційного суду через Міжгірський районний суд Закарпатської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Обвинувачений має право на ознайомлення з журналом судового засідання та подання на нього письмових зауважень.
Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.
Копію повного тексту вироку суду вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Суддя  	ОСОБА_1