Справа № 201/16418/24
Провадження № 2/201/394/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 року       м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді Демидової С.О.,
з секретарем судового засідання Терновою А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу ,- 

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 24 грудня 2024 року звернувся ОСОБА_1 із зазначеною позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить суд стягнути з відповідача на його користь борг у розмірі 77 327,28 доларів США згідно договору позики від 29 листопада 2021 року з яких сума боргу 74 500 доларів США, 3% річних 2 827,28 доларів США та судові витрати по справі.
В обґрунтування доводів позову позивач посилається на те, що між ним та відповідачем 29 листопада 2021 року було укладено договір позики, який посвідчено нотаріально 29 листопада 2021 року приватним нотаріусом ДМНО Шрамко В.В. за № 4047, відповідно до якого позивач дав у позику відповідачу 74 500 доларів США, за домовленістю сторін на момент укладення договору еквівалентно 2 005 540 грн. Згідно зазначеного договору позичальник підтверджує факт повного одержання грошей у повній кількості від позикодавця до моменту підписання цього договору.
Також сторони за Договором домовилися про те що дана позика є безпроцентною, а також про те що позичені грошові кошти зобов`язані бути повернутими позичальником готівкою не пізніше 29 листопада 2024 року. Виконання зобов`язання за цим договором має бути здійснено готівкою у доларах США в наступні періоди:
-30 листопада 2021 року по 30 травня 2022 року щомісячно повернення підлягає сума у розмірах 500 доларів США, зо загалом складає 3 000 доларів США
-решта суми , а саме 71 000 доларів США підлягає поверненню з 01 червня 2022 року по 29 листопада 2024 року рівними сумами , тобто по 2 383, 33 доларів США щомісячно за зазначений період , який складає в цілому 30 місяців
При не поверненні суми позики до 29 листопада 2024 року, позикодавець вправі буде пред`явити цей договір до стягнення у строки та порядок, передбачені чиним законодавством України, та вимагати при цьому повернення йому частини позики, що залишилась не сплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення. 
У разі якщо позичальник з настанням останнього для основної сплати позики, а саме 29 листопада 2024 року , не сплатив суму, що має бути сплачена за цим договором, позикодавець має право звернутися до суду за подальшим вирішенням стягнення з позичальника суми боргу.
На сьогоднішній дань позичальник ухиляється від повернення суми боргу , чим порушує права взяті на себе.
Окрім суми боргу позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 3% річних за період з 30 листопада 2021 року по 29 листопада 2024 року в розмірі 2 827,28 доларів США., а всього 77 327, 28 доларів С ША (а.с .1-9).
18 квітня 2025 року представником позивача надано відзив на позовну заяву, яким підтвердив що дійсно між сторонами 29 листопада 2021 року було укладено договір позики, який посвідчено нотаріусом Шрамко В.В. та зареєстрований в реєстрі № 4047. Так за період з 01 лютого 2022 року по 07 серпня 2023 рік відповідачем було повернуто позивачу грошові кошти в розмірі 6 000 доларів США, на підтвердження чого надано розписки.
Окрім того в той же день між сторонами було укладено договір купівлі – продажу житлового будинку по АДРЕСА_1 . В провадженні суду перебувала справа № 201/9052/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору та скасування рішення про державну реєстрацію. Даним рішення встановлено, що відповідачем за договором позики сплачено 4 000 доларів США, отже залишок не повернутої суми позики становить 68 500 доларів США
Стосовно 3 % в розмірі 2 827, 28 доларів США відповідачем взагалі не визнаються, оскільки у період діє в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятидений строк після його припинення позичальник звільняється від відповідальності визначеною ст. 625 ЦК України.
Також зазначив що 29 листопада 2024 року позивач до нотаріуса не з`явився, після пред`явлення позову про розірвання договору між сторонами погіршилися відносини та вони майже не спілкуються.
Чоловік відповідача неодноразово звертався до позивача про надання карткового рахунку для виконання зобов`язань по поверненню коштів, однак звернення були проігноровані 
Також відповідачем не визнаються витрати на правову допомогу та судовий збір. 
Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі
Згідно із протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 24 грудня 2024 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.21).
Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до Єдиного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.22).
До суду 24 грудня 2024 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с.22).
Ухвалою судді від 25 грудня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу (а.с. 24-25).
29 січня 2025 року до суду надійшла заява про забезпечення позову (а.с. 33-35), яка протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду була передана судді Демидовій С.О. (а.с. 47).
Ухвалою судді від 30 січня 2025 року заява про забезпечення позову була залишена без задоволення (а.с. 48-50).
10 лютого 2025 року до суду надійшла заява про забезпечення позову (а.с. 54- 57), яка протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 10 лютого 2025 року була передана судді Демидовій С.О. (а.с. 73).
Ухвалою судді від 12 лютого 2025 року заява про забезпечення позову була задоволена (а.с. 74-77).
13 грудня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 122- 123).
Сторони в судове засідання не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав, Відповідач скористався своїм правом на подачу відзиву, клопотань про відкладення не надавав.
Таким чином, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.
Фактичні обставини встановленні судом
29 листопада 2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шрамко В.В. було посвідчено договір позики укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований в реєстрі за № 4047 (а.с. 13).
Відповідно до договору позики ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_1 74 500 доларів США, що за домовленістю сторін , на момент укладення цього договору еквівалентно 2 005 540 грн. позичальник підтверджує факт повного одержання грошей у повній кількості від позикодавця до момент підписання сторонами цього договору. 
Також сторони за Договором домовилися про те що дана позика є безпроцентною, а також про те що позичені грошові кошти зобов`язані бути повернутими позичальником готівкою не пізніше 29 листопада 2024 року. Виконання зобов`язання за цим договором має бути здійснено готівкою у доларах США в наступні періоди:
-30 листопада 2021 року по 30 травня 2022 року щомісячно повернення підлягає сума у розмірах 500 доларів США, зо загалом складає 3 000 доларів США
-решта суми, а саме 71 000 доларів США підлягає поверненню з 01 червня 2022 року по 29 листопада 2024 року рівними сумами , тобто по 2 383, 33 доларів США щомісячно за зазначений період, який складає в цілому 30 місяців
При не поверненні суми позики до 29 листопада 2024 року, позикодавець вправі буде пред`явити цей договір до стягнення у строки та порядок, передбачені чиним законодавством України, та вимагати при цьому повернення йому частини позики, що залишилась не сплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення. 
У разі якщо позичальник з настанням останнього для основної сплати позики, а саме 29 листопада 2024 року, не сплатив суму, що має бути сплачена за цим договором, позикодавець має право звернутися до суду за подальшим вирішенням стягнення з позичальника суми боргу.
На сьогоднішній дань позичальник ухиляється від повернення суми боргу, чим порушує зобов`язання взяті на себе.
Відповідачем при наданні відзиву надано суду копію договору купівлі – продажу житлового будинку укладеного 09 листопад 2021 року відповідно до якого ОСОБА_1 продав ОСОБА_2 житловий будинок в АДРЕСА_1 , за 670 000 грн. (а.с. 107).
Окрім того надано розписки про отримання позивачем грошових коштів від ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу за договором купівлі – продажу будинку по 500 доларів США 01 лютого 2022 року, 28 вересня 2022 року, 23 грудня 2022 року, 02 лютого 2023 року, та по 1 000 доларів США 06 квітня 2023 року, 09 червня 2023 року, 07 серпня 2023 року (а.с. 100-106) 
Також відповідачем було надано ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі № 201/9052/23 від 07 серпня 2023 року за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шрамко Віолетта Вячеславівна про розірвання договору та скасування рішення про державну реєстрацію права власності.
Відповідно до відомостей з Державного реєстру судових рішень рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 15 липня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шрамко Віолетта Вячеславівна про розірвання договору та скасування рішення про державну реєстрацію права власності залишено без задоволення.
Судом встановлено, що відповідач доказів повернення коштів, отриманих у позивача у борг, у строки, визначені договорами позики, не наддав.
Отже, судом встановлено, що між сторонами наявні правовідносини за договорами позики.
Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.
При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Така правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року в справі №373/2054/16-ц.
Суд при розгляді справи виходить з того, що позивач, як сторона договору, яка виконала свої зобов`язання за договором позики має право вимагати від другої сторони повернення коштів. Відповідач позикодавець свої зобов`язання за договором позики не виконав кошти не повернув.
Вирішуючи даний спір, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення боргу за договорами позики, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та доведені належними та допустимими доказами. Позивачем доведено факт передачі в борг грошових сум, а саме: 74 500 доларів США, відповідач даний факт не заперечував, проте зазначав що позивач сам не повідомляє рахунок куди вона могла б перераховувати кошти. Сторони при розгляді справи просили оголосити перерву для врегулювання мирним шляхом проте спір не вирішили.
Оцінюючи надані у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення позики в розмірі 74 500 доларів США що за курсом НБУ станом на 20 квітня 2026 року становить 3 270 125, 35 грн. (43,8943 грн за 1 дол. США) . 
Стосовно доводів відповідача що ним частково було сплачено позику, а саме в розмірі 6 000 доларів США, на підтвердження чого ним надано розписки, суд не бере їх до уваги оскільки в наданих розписках зазначено про отримання коштів ОСОБА_1 від ОСОБА_2 за договором купівлі – продажу, а не позики. 
Стосовно вимог позивача про стягнення на його користь 3 % річних суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
З аналізу положень пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» та статей 1046, 1049 ЦК України суд доходить висновку, що на договір позики від 09 листопада 2021 року поширюється дія пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, а тому в задоволенні вимог про стягнення 3 % річних слід відмовити.
Стосовно витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного 
Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Як зазначає Верховний Суд у постанові від 17.10.2018р. по справі № 01/1894/17, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорар та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права, незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору (ст.ст.12, 46, 56 ЦПК України в редакції від 18.03.2003р.).
У постанові Верховного Суду від 11.11.2020р. у справі № 673/1123/15-ц (посилання на постанову Верховного Суду від 02.09.2020р. у справі № 329/766/18), а також у постанові Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19 зроблені висновки, що судові витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу незалежно від того чи їх сплачено, чи тільки має бути сплачено.
Суд зазначає, що представником позивача на підтвердження понесення судових витрат на професійну правничу допомогу долученні: договір про надання правової допомоги від 01 грудня 2024 року, акт приймання - передачі виконаних робіт № 2012/1 від 20 грудня 2024 року, платіжна інструкція про сплату позивачем 15 000 грн. за договором про надання правової допомоги, свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю, ордер.
Суд вважає, що вказані документи можна визнати належними доказами на підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу, також вважає, що такі судові витрати дійсно пов`язані саме із розглядом даної справи. Проаналізувавши перелік та складність наданих адвокатом послуг, ознайомлення з матеріалами справи суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правову допомогу в розмірі 15 000 грн. 
З урахуванням часткового задоволення позовних вимог стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 15 140 грн.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 355 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) борг за договором позики від 29 листопада 2021 року в розмірі 74 500 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20 квітня 2026 року становить 3 270 125, 35 грн. 
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на правову допомогу в розмірі 15 000 грн. 
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір в розмір 15 140 грн. 

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.
Позивач:  ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 

Відповідач:  ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 АДРЕСА_1 

Повний текст рішення складено 28 квітня 2026 року 

Суддя  С.О. Демидова