ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2026	 	Справа № 904/5953/25	
за позовом Керівника Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра в інтересах держави в особі позивачів:
1. Дніпровської міської ради, м. Дніпро
2. Східний офіс Держаудитслужби, м. Київ 
до 1. Комунального підприємства "Дніпровський електротранспорт" Дніпровської міської Ради, м. Дніпро
2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Метан-Торг", м. Дніпро
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Південно-східне міжоблане територіальне відділення Антимонопольного комітету України, м. Дніпро 
про визнання недійсним договору поставки та додаткової угоди, стягнення 
Суддя Ярошенко В.І.
Секретар судового засідання Демченко С.В. 
Представник:
прокурор: Богомол О.М.
від позивача-1: Пастернак В.В. ;
від позивача-2: Мосіна М.І.;
від відповідача-1: не з`явився;
від відповідача-2: не з`явився;
від третьої особи: не з`явився

ПРОЦЕДУРА 
Керівник Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, Східний офіс Держаудитслужби з позовом до Комунального підприємства "Дніпровський електротранспорт" Дніпровської міської Ради, Товариства з обмеженою відповідальністю "Метан-Торг", в якому просить суд: 
- визнати недійсним договір поставки газу стисненого природного метану від 22.03.2020 № 1007, укладений між комунальним підприємством “Дніпровський електротранспорт” Дніпровської міської ради та ТОВ “Метан-Торг”;
- визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 30.12.2020 до договору № 1007 від 22.03.2020, укладену між комунальним підприємством “Дніпровський електротранспорт” Дніпровської міської ради та ТОВ “Метан-Торг”;
- стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю “Метан-Торг” на користь комунального підприємства “Дніпровський електротранспорт” Дніпровської міської ради 1 833 827, 79 грн, а з Комунального підприємства “Дніпровський електротранспорт” Дніпровської міської ради одержані ним за рішенням суду 1 833 827, 79 грн стягнути в дохід держави.
Разом з позовною заявою від керівника Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра надійшло клопотання про витребування копії квитанцій, платіжних інструкцій щодо здійсненої оплати за договором поставки № 1007 від 22.03.2020, укладеного між КП “Дніпровський електротранспорт” ДМР та ТОВ “Метан-Торг”, за наслідками проведеної закупівлі UA-2020-02-06-001966-b.
Ухвалою суду від 28.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 01.12.2025.
03.11.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Метан-Торг" надійшов відзив на позовну заяву.
11.11.2025 від Південно-Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України надійшли письмові пояснення.
12.11.2025 від Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра надійшла відповідь на відзив.
13.11.2025 від Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра надійшла відповідь на відзив.
28.11.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Метан-Торг" надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з зайнятістю представника відповідача-2 в іншому судовому процесі.
01.12.2025 від Східного офісу Держаудитслужби надійшли додаткові письмові пояснення.
В судове засідання 01.12.2025 з`явився прокурор, представники позивача-1 та представник позивача-2.
Ухвалою суду від 01.12.2025 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання до 05.01.2026, клопотання керівника Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра про витребування доказів задоволено.
08.12.2025 від Комунального підприємства "Дніпровський електротранспорт" Дніпровської міської Ради надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.
05.01.2026 судове засідання не відбулось, у зв`язку із перебуванням судді Ярошенко В.І. на лікарняному у період з 05.01.2026 по 09.01.2026.
Ухвалою суду від 12.01.2026 призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 26.01.2026.
26.01.2026 судове засідання не відбулось, у зв`язку з відсутністю електроенергії в приміщенні Господарського суду Дніпропетровської області, що унеможливило проведення судових засідань та підтверджується актом № 5/26, затвердженим керівником апарату Господарського суду Дніпропетровської області (копія в матеріалах справи).
Ухвалою суду від 26.01.2026 призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 18.02.2026.
В судове засідання 18.02.2026 з`явився прокурор та представник позивача-2. Представники позивача-1, відповідача-1, відповідача-2 та третьої особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.
18.02.2026 від Криворізької міської ради надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою суду від 18.02.2026 закрито підготовче провадження. Справу призначено до розгляду в засіданні по суті на 02.03.2026.
19.02.2026 від Південно-Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника третьої особи. 
26.02.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Метан-Торг" надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою суду від 02.03.2026 у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю “Метан-Торг” про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції відмовлено.
Ухвалою суду від 02.03.2026 розгляд справи відкладено та призначено судове засідання на 30.03.2026. 
В судове засідання 30.03.2026 з`явився прокурор, представники позивача-2, відповідача-2. Представники позивача-1, відповідача-1 та третьої особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про відкладення.
Ухвалою суду від 30.03.2026 розгляд справи відкладено та призначено судове засідання на 04.05.2026. 
01.05.2026 від Дніпровської міської ради надійшли до суду письмові пояснення. 
В ході судового засідання 04.05.2026 розглянуто справу по суті, встановлено обставини справи та досліджено наявні у матеріалах справи докази. 
В судовому засіданні 04.05.2029 ухвалено судове рішення в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України з оформленням вступної та резолютивної частин.

АРГУМЕНТИ СТОРІН
Позиція прокурора, викладена у позовній заяві, відповіді на відзив та додаткових поясненнях 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено законодавство про захист економічної конкуренції шляхом вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що спрямовані на спотворення результатів тендера (торгів) та укладення договору поставки № 1007 від 22.03.2020 щодо поставки газу стисненого природного метану на неконкурентних засадах, що не узгоджується із законною господарською діяльністю у сфері публічних закупівель. За таких обставин, за твердженнями прокурора, договір поставки № 1007 від 22.03.2020, укладений за результатами відкритих торгів, підлягають визнанню недійсними відповідно до частини першої статті 203, частини першої статті 215, частини третьої статті 228 ЦК України.

Позиція Дніпровської міської ради викладена у письмових поясненнях 
Дніпровська міська рада вважає, що позовна вимога в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю “Метан-Торг” на користь комунального підприємства “Дніпровський електротранспорт” Дніпровської міської ради 1 833 827, 79 грн, а з Комунального підприємства “Дніпровський електротранспорт” Дніпровської міської ради одержані ним за рішенням суду 1 833 827, 79 грн стягнути в дохід держави не підлягають задоволенню, оскільки повернення коштів на користь відповідача 1, а не позивача - Дніпровської міської ради не може вважатись належним і ефективним захистом прав територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради. 

Позиція відповідача - 2 викладена у відзиві на позовну заяву 
Відповідач - 2 заперечує заявлені позовні вимоги та вважає їх безпідставними та заявлені із порушенням строків позовної давності, просить застосувати строк позовної давності до вимог про визнання недійсним договору поставки № 1007 від 22.03.2020, як такого, що суперечить інтересам держави й суспільства з умислу однієї сторони та застосування наслідків недійсності та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Відповідач зазначає, що за порушення, передбачене пунктом 4 частини друг статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" рішенням № 54/24-р/к від 16.05.2024 у справі № 54/11-24 на ТОВ «Метан-Торг» накладено штраф у загальній сумі 102 000 грн. Отже, ТОВ «Метан-Торг» понесено відповідальність за вчинене ним порушення законодавства про захист економічної конкуренції. Позовні вимоги прокурора фактично зводяться до повторного притягнення до відповідальності за одне й те саме правопорушення, що прямо заборонено законом. 
Крім того, відповідач - 2 вказує на те, що прокурором не доведено належним, чином підстав для представництва у даній справі, зокрема позовна заява прокурора є передчасною. Так, вказівка прокурора на те, що органи державної влади не здійснюють належним чином захист своїх інтересів, є хибною, оскільки органами державної влади надали відповіді на листи прокурора, з яких вбачається, що жодних претензій щодо виконання спірного договору та додаткової угоди сторони не мають, підстави для оскарження відсутні. Органом державної влади самостійно встановлено відсутні будь-яких претензій до ТОВ «Метан-Торг», про що повідомлено прокурора, однак прокурор не надає належної право оцінки відповідям державних органів, які були надані в межах їх дискрецій: повноважень та самостійно, на власний розсуд звертається до суду із даним позов без будь-яких на те підстав. З урахуванням відсутності порушених прав та інтересів органів державної влади у прокурора відсутні підстави для здійснення представництва у даній справі.

Позиція третьої особи викладена в поясненнях щодо позовних вимог 
Третя особа зазначає, що рішенням адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення від 16.05.2024 № 54/24-р/к по справі № 54/11-24 було визнано дії ТОВ «Екогазавто» і ТОВ «МЕТАН-ТОРГ» порушенням законодавства про захист економічної конкуренції передбачене пунктом 4 частини другої статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дії, які стосуються спотворення результатів торгів, проведених комунальним підприємством «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради на закупівлю газу метан для заправки автомобілів відповідно до оголошень: UA-2020-02-06-001966-b та UA-2021-02-06-004823-b. За вчинення зазначених порушень на ТОВ «МЕТАН-ТОРГ» накладено штрафи загалом у розмірі 102 000 грн. ТОВ «МЕТАН ТОРГ» не оскаржувало рішення відділення до господарського суду. Отже, відділення, в межах своїх повноважень, визнало дії товариства обмеженою відповідальністю «Екогазавто» і товариства з обмежено відповідальністю «МЕТАН-ТОРГ» порушенням законодавства про захист економічної конкуренції. Відділення АМКУ позбавлене можливості надати пояснення щодо суті позовних вимог, оскільки порушені у позовній заяві питання виходять за межі повноважень органів АМКУ. 

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ
Комунальним підприємством «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради у лютому 2020 року проведено закупівлю газу метану для заправки автомобілів (ДК 021:2015: 24320000-3 — основні органічні хімічні речовини: UA-2020-02-06-001966-b).
Очікувана вартість предмета закупівлі становила 2 856 000 грн участь у вказаній закупівлі приймали 2 учасники: ТОВ «Екогазавто» та ТОВ «Метан-Торг».
Враховуючи те, що найбільш економічно вигідною виявилася тендерна пропозиція ТОВ «Метан-Торг», електронною системою закупівель вона розкрита першою, що підтверджується формою протоколу розкриття тендерних пропозицій.
Рішенням засідання тендерного комітету КП «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради, оформленим протоколом від 02.03.2020 № 02/03-3, визнано переможцем ТОВ «Метан-Торг», пропозиція якого відповідала кваліфікаційним критеріям та економічно вигідною з ціною 2 856 000 грн.
За результатами проведених торгів 22.03.2020 між КП «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради та ТОВ «Метан-Торг» укладено договір поставки газу стисненого природного метану № 1007.
Згідно пункту 2.1 договору, загальна сума договору становить 2 856 000 грн з ПДВ.
Пунктом 3.1 договору, визначено, що розрахунки за кожну партію товару здійснюються в безготівковій формі протягом 90 банківських днів з дати підписання покупцем акту приймання-передачі. Оплата здійснюється шляхом переказу покупцем грошових коштів на поточний рахунок постачальника, що визначений у даному договорі.
Постачальник несе повну відповідальність за правильність вказаних ним у даному договорі банківських реквізитів та зобов?язується своєчасно у письмовій формі повідомляти покупця про їх зміну, а у разі неповідомлення несе ризик настання пов?язаних із чим несприятливих наслідків.
Даний договір вступає в силу з дня його підписання та діє до 31.12.2020, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами зобов?язань (п. 11.1 договору).
Джерелом фінансування зазначеного договору це кошти від господарської діяльності підприємства КП «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради.
30.12.2020 сторонами укладено додаткову угоду № 1 від 30.12.2020, якою продовжено строк дії договору № 1007 до проведення процедури закупівлі у наступному році, в обсязі, що не перевищує 20 % суми визначеної в договорі до 31.03.2021. Загальна сума договору становить 3 408 000 грн з ПДВ.
КП «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради, на виконання умов договору, перераховано ТОВ «Метан-Торг» 1 833 827, 79 грн з ПДВ, що підтверджується звітом про виконання договору, який опубліковано в системі закупівель 01.04.2021.
Рішенням адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 54/24-р/к від 16.05.2024 у справі № 54/11-24 визнано, що ТОВ «Екогазавто» та ТОВ «Метан-Торг» під час участі у закупівлі 2021-02-09-004823-b вчинили порушення, передбачене п. 1 ст. 50 та п. 4, ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вчиненні антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів тендеру (торгів), шляхом узгодження ними своїх дій під час підготовки та участі в проведенні вказаної закупівлі.
За вказане порушення накладено штраф на ТОВ «Метан-Торг» у розмірі 102 000 грн. 
Вказане рішення оприлюднене на офіційному сайті Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України та доступне за посиланням https://southeastmtv.amcu.gov.ua/npas/pro-porushennia-zakonodavstva-zakhyst-ekonomichnoi-konkurentsii-ta-nakladennia-shtrafu-12.
Під час розгляду даної справи встановлено наступну узгоджену поведінку «Екогазавто» та ТОВ «Метан-Торг», що стосується спотворення результатів вищевказаних торгів: 
- використання одних і тих же ІР-адрес під час: подання тендерних пропозицій; входу в аукціон; подання звітності до ДПС;
- синхронністю дій: при здійсненні платежу задля участі у торгах; при завантаженні документів;
- особливістю оформлення документів для участі у торгах: схожість метаданих створених документів; зазначення у документах, завантажених у складі своїх тендерних пропозицій, назву свого конкурента;
- одночасним перебуванням у штаті працівника керівної посади;
- наявністю господарських відносин (оренда майна, перерахунок коштів)
Таким чином, проведення зазначеної закупівлі відбулося за відсутності конкуренції та
при формальному створенні учасниками тендеру її видимості.
Рішення адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 54/24-р/к від 16.05.2024 у справі № 54/11-24 у судовому порядку не оскаржувалося, є законним та відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та статті 22 Закону України «Про антимонопольний комітет України» є обов`язковим до виконання.
Разом з тим, рішенням адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 11.06.2024 № 54/35-р/к розстрочено сплату штрафу накладеного на ТОВ «Метан-Торг».
Згідно інформації Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, станом на 01.12.2024 ТОВ «Метан-Торг» повністю оплатило суму штрафу.
Враховуючи вищевикладене прокурор вважає, що орган Антимонопольного комітету України своїм рішенням підтвердив порушення вимог законодавства, яке полягало у спотворенні його учасниками, у тому числі ТОВ «Метан-Торг», результатів торгів. 
Протиправність таких дій полягала в їх спрямуванні на здобуття перемоги у процедурі закупівлі будь-якою ціною, у тому числі шляхом домовленостей з іншим учасником. Отже, прокурор вважає дії ТОВ «Метан-Торг» такими, що спрямовані на порушення встановленого юридичного господарського порядку з метою одержання права на укладення договору не на конкурентних засадах, що не узгоджується із законною господарською діяльністю у сфері публічних закупівель, а отже, суперечить інтересам держави та суспільства, оскільки порушує правові та економічні засади функціонування вказаної сфери суспільних відносин, не сприяє, а навпаки, обмежує розвиток конкуренції у державі. 
Таким чином, у діях дії ТОВ «Метан-Торг» прокурором вбачається наявність умислу на вчинення правочину, який завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Щодо представництва прокурора в інтересах держави у справі
Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
На підставі ч.ч. 1, 3 ст. 23 Закону України “Про прокуратуру” представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист таких інтересів, у випадках та порядку, встановлених законом.
Прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді за одночасної наявності двох елементів: порушення або загрози порушення інтересів держави та нездійснення чи неналежного здійснення захисту таких інтересів відповідним суб`єктом владних повноважень, а також у разі його відсутності.
Згідно з ч. 3 ст. 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених до його компетенції, мають право звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
З викладеним корелюються й положення ч. ч. 3 та 4 ст. 53 ГПК України, за якими у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, передбачені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також указує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Першим елементом, який становить невід`ємну частину підстав для застосування положень ст. 23 Закону України “Про прокуратуру” є поняття “інтерес держави”.
"Інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду в кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація “інтересів держави”, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора із захисту суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 19.09.2019 у справі № 815/724/15, від 28.01.2021 у справі №380/3398/20, від 05.10.2021 у справі № 380/2266/21, від 02.12.2021 у справі № 320/10736/20 та від 23.12.2021 у справі № 0440/6596/18.
Крім того, відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Україна є Державою - учасницею Конвенції Організації Об`єднаних Націй проти корупції, прийнятої на 58 сесії Генеральної Асамблеї ООН 31.10.2003 (далі -Конвенція).
Для України Конвенція набрала чинності 01.01.2010 у зв`язку з її ратифікацією Законом України від 18.10.2006 № 251-V.
Отже, держава офіційно взяла на себе зобов`язання виконувати положення Конвенції.
На сьогодні Конвенція - найбільш змістовний міжнародний акт, спрямований на запобігання та боротьбу з корупцією як у світовому, так і в національному масштабі. Цей документ становить правовий базис для приведення національного законодавства кожної Держави-учасниці у відповідність до загальновизнаних методів і заходів у вказаній сфері. В основу згаданої Конвенції органічно покладено дві ключові засади: заходи щодо запобігання корупції та боротьба із цим явищем.
Держави - учасниці Конвенції, беручи до уваги принципи належного управління державними справами й державним майном, справедливості, відповідальності й рівності перед законом і необхідність забезпечити добропорядність, домовилися про те, що цілями Конвенції є, зокрема, заохочення чесності, відповідальності й належного управління громадськими справами й державним майном (преамбула та ст. 1 Конвенції).
У сфері державних закупівель та управління державними фінансами (ч. 1 ст. 9 Конвенції) кожна Держава-учасниця вживає згідно з основоположними принципами своєї правової системи необхідних заходів для створення належних систем закупівель, які ґрунтуються на прозорості, конкуренції та об`єктивних критеріях прийняття рішень і є ефективними.
З 21.02.2019 набрали чинності зміни до Конституції України щодо стратегічного курсу держави на набуття повноправного членства України в Європейському Союзі та в Організації Північноатлантичного договору.
Для поступової інтеграції України до ЄС та розвитку України в цілому важливою є Угода про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (далі - Угода), розділ IV якої присвячений торгівлі та суміжним питанням.
Цю Угоду, яка для України набрала чинності 01.09.2017, ратифіковано Законом України від 16.09.2014 № 1678-VІІ.
Зокрема, в Угоді сторони визначили внесок прозорого, недискримінаційного, конкурентного і відкритого тендерного процесу у сталий економічний розвиток і встановили за свою мету ефективне, взаємне і поступове відкриття відповідних ринків закупівель (ст. 148).
Згідно зі ст. 151 Угоди не пізніше ніж через 6 місяців з дати набрання нею чинності сторони дотримуються низки основних стандартів для укладення відповідних контрактів. Ці основні стандарти походять безпосередньо з правил та принципів державних закупівель, які регулюються acguis ЄС у сфері державних закупівель, зокрема принципи прозорості та пропорційності.
Глава 10 Угоди присвячена забезпеченню конкуренції в господарчій сфері.
Сторони визнають важливість вільної та неспотвореної конкуренції у торговельних відносинах, а також те, що антиконкурентні господарські дії та операції потенційно можуть спотворити належне функціонування ринків та загалом зменшити позитивні наслідки лібералізації торгівлі. Тому Сторони домовилися, що певні практики та операції, як визначено їхнім відповідним законодавством про конкуренцію, є несумісними із цією Угодою тією мірою, якою вони можуть вплинути на торгівлю між Сторонами (ст. 254 Угоди).
До таких практик та операцій віднесено угоди, узгоджені дії суб`єктів господарювання та рішення об`єднань суб`єктів господарювання, метою або наслідками яких є перешкоджання, обмеження, спотворення чи суттєве послаблення конкуренції на території будь-якої зі Сторін (ст. 254(а) Угоди).
При цьому Україна та Сторона ЄС забезпечують застосування законодавства про конкуренцію, яке ефективно протидіє діям та операціям, зазначеним у ст. 254(а) (ч. 1 ст. 255 Угоди).
Отже, порушення законодавства про публічні закупівлі шляхом усунення конкуренції під час проведення тендера призводять до незабезпечення положень Конвенції та підриву авторитету Української держави перед Європейським співтовариством, свідчать про невиконання вказаної Угоди, нівелюють конституційні засади, тобто фактично відтерміновують набуття Україною повноправного членства в Європейському Союзі та Організації Північноатлантичного договору.
Цей позов має на меті комплексний захист інтересів держави, порушених унаслідок укладення спірного договору. Обставини вчинення та наслідки таких діянь для економіки держави свідчать про невідповідність указаних фактів як правовій природі здійснення публічних закупівель у цілому, яка заснована на чесній господарській діяльності учасників тендерів та замовників, так і інтересам держави та суспільства. Зазначені обставини та наслідки передбачають розпорядження бюджетними коштами з недотриманням принципів максимальної економії, ефективності результативності їх витрачання, які забезпечуються завдяки добросовісній конкуренції суб?єктів господарювання.
Близька за змістом правова позиція висловлена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду в постанові від 25.08.2022 у справі № 904/6691/20 (№ 910/18605/19).
Згідно з п. 2 Рекомендації Rес (2012) 11 Комітету міністрів Ради Європи державам - учасникам "Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції", прийнятої 19.09.2012 на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їхня місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.
Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад у тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великої кількості громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (рішення від 15.01.2009 у справі “Менчинська проти Росії”, заява № 42454/02, п. 35; рішення від 01.04.2010 у справі “Корольов проти Росії”, заява № 5447/03, п. 38).
За змістом ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є представницькими органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Органам місцевого самоврядування надано широкі права для здійснення економічного і соціального розвитку на своїй території. У статті 143 Конституції України зазначено, що місцеві органи самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки та збори відповідно до закону; утворюють, реорганізовують та ліквідують комунальні підприємства, організації, установи.
Завданням органу місцевого самоврядування, зокрема, міської ради, є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності (аналогічні висновки містяться у постановах суду касаційної інстанції від 30.07.2020 у справі Nє 904/5598/18, від 15.05.2019 у справі Nє 911/1497/18).
Для реалізації наданих повноважень орган місцевого самоврядування, зокрема міська рада, має право звертатися до суду та здійснювати інші функції і повноваження у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.
Статутом КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР, затвердженим рішенням Дніпровської міської ради за № 70/64 від 19.03.2025, передбачено, що Комунальне підприємство «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради є комунальним унітарним комерційним підприємством, створеним відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 30.07.2003 № 32/11 зі змінами та доповненнями, на базі відокремленої частини комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади.Власником підприємства є Дніпровська міська територіальна громада в особі Дніпровської міської ради (п. 1.3). 
Майно підприємства є комунальною власністю Дніпровської міської територіальної громади і закріплюється за підприємством на праві господарського відання (п. 3.1).
Джерелом формування майна підприємства є, зокрема грошові та матеріальні внески передані підприємству власником (п. 3.5).
Внески органів місцевого самоврядування до статутного капіталу суб`єкта господарювання належать до витрат бюджету розвитку місцевих бюджетів (п.3 ч.2 ст. 71 Бюджетного кодексу України).
Отже, Дніпровська міська рада, будучи засновником та власником майна «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради, здійснює управління ним та контроль за його фінансово-господарською діяльністю, зобов`язана контролювати питання ефективності використання бюджетних коштів при укладанні, договорів про закупівлю та є уповноваженим органом, що наділений повноваженнями на виконання відповідних функцій у спірних правовідносинах.
Відповідно до ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.
Отже, комунальні підприємства створені органом місцевого самоврядування основі комунального майна та здійснюють свою діяльність від імені територіальної громади, а тому всі прибутки, які отримано комунальними підприємствами від своєї діяльності є також власністю територіальної громади, тобто є бюджетними коштами (комунальним майном).
Такий висновок наведено Верховним Судом у постанові від 14.03.2018 у справі № 815/1216/16.
Крім того, Закон України "Про публічні закупівлі" визначає правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад.
Пунктом 6 ч. 1 ст. 7 Бюджетного кодексу України визначено, що бюджетна система України функціонує, зокрема, за принципом ефективності та результативності, який означає, що при виконанні бюджетів усі учасники бюджетного процесу мають прагнути досягнення цілей шляхом забезпечення якісного надання публічних послуг при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів та досягнення максимального результату при використанні визначеного бюджетом обсягу коштів.
У свою чергу практична реалізація вказаного принципу бюджетної системи України під час здійснення видатків бюджету досягається завдяки Закону України “Про публічні закупівлі”, метою якого є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, розвиток добросовісної конкуренції.
Так, відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 5 цього Закону закупівлі здійснюються за принципами добросовісної конкуренції серед учасників і максимальної економії, ефективності та пропорційності.
Проте порушення учасниками закупівель вимог Закону України "Про захист економічної конкуренції", спрямованого на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин, нівелює можливість втілення вказаних принципів бюджетної системи України та публічних закупівель, призводить до неефективного та неекономного використання бюджетних коштів для придбання товарів, робіт і послуг.
Таким чином пред`явлення позову прокурором у такому випадку зумовлено очевидним порушенням інтересів держави в бюджетній сфері, оскільки вчинення ТОВ «Метан-Торг» порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які спотворили результати тендера, призвело до придбання послуги за рахунок коштів бюджетної установи за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасниками тендера її видимості. Наслідком цього стало нівелювання мети публічної закупівлі - отримання послуги з максимальною економією та ефективністю, із залученням мінімального обсягу бюджетних коштів.
Щодо органів, уповноважених державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (ч. 4 ст. 53 ГПК України).
У рішенні від 08.04.1999 №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття “орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах”, висловив позицію про те, що під ним потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади (п. 2 резолютивної частини).
За змістом ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є представницькими органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Статутом КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР, затвердженим рішенням Дніпровської міської ради за № 70/64 від 19.03.2025, передбачено, що Комунальне підприємство «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради є комунальним унітарним комерційним підприємством, створеним відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 30.07.2003 № 32/11 зі змінами та доповненнями, на базі відокремленої частини комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади. Власником підприємства є Дніпровська міська територіальна громада в особі Дніпровської міської ради (п. 1.3). 
Майно підприємства є комунальною власністю Дніпровської міської територіальної громади і закріплюється за підприємством на праві господарського відання (п. 3.1).
Власник майна, закріпленого за підприємством на праві господарського відання здійснює контроль за належним використанням та збереженням майна безпосередньо або через уповноважений орган відповідно до цього статут законодавчих актів України (п. 3.3 Статуту).
Згідно п. 4.2. Статуту, з питань своєї діяльності підприємство підзвітне та підконтрольне власнику, виконавчому комітету міської ради та уповноваженому органу. Власник здійснює свої повноваження стосовно підприємства безпосередньо та через уповноважений орган.
Отже всі витрати та прибутки комунальних підприємств впливають на майновий територіальної громади (власника), та в територіальної громади наявне беззаперечне право та інтерес у тому, щоб розпорядження такими коштами здійснювати належним чином, також має бути наявна реальна та ефективна можливість контролю за тим, щоб використання таких коштів (зокрема, здійснення закупівель) відбувається ефективно, прозоро та раціонально, з дотриманням вимог законодавства.
Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо наявності в органах місцевого самоврядування повноважень на звернення до суду з позовами визнання недійсними договорів про закупівлю. Такої позиції Верховний дотримується в постановах від 15.05.2019 у справі № 911/1497/18, від 30.07.20 справі № 904/5598/18, від 19.08.2020 у справі № 923/449/18, від 25.08.2020 у справі № 913/153/19, від 19.05.2022 у справі № 904/5558/20 тощо.
Таким чином, Дніпровська міська рада, будучи засновником та власником майна «Дніпровський електротранспорт» ДМР, здійснює управління ним та контроль його фінансово-господарською діяльністю, зобов?язана контролювати питання ефективності використання бюджетних коштів при укладенні договорів закупівлю та є уповноваженим органом, що наділений повноваженнями виконання відповідних функцій у спірних правовідносинах.
Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону України «Про публічні закупівлі» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, здійснює контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією та законами України.
Моніторинг закупівель здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його міжрегіональні територіальні органи (4 1 ст. 8 указаного Закону).
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України “Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні” здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.
Головними завданнями органу державного фінансового контролю серед інших є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, ефективним використанням коштів, дотриманням законодавства про закупівлі (ч. 1 ст. 2 цього Закону).
При цьому на підставі п. п. 8, 10 ч. 1 ст. 10 зазначеного Закону органу державного фінансового контролю надається право, зокрема, порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
За п.1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №43, Держаудитслужба є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.
Основними завданнями Держаудитслужби є реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю та здійснення державного фінансового контролю, спрямованого на оцінку ефективного, законного, цільового, результативного використання та збереження державних фінансових ресурсів, досягнення економії бюджетних коштів (п.п. 1, 3 п. 3 указаного Положення).
Відповідно до п.7 даного Положення Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.
Наказом Держаудитслужби №23 від 02.06.2016 затверджено Положення про Східний офіс Держаудитслужби, який підпорядковується Держаудитслужбі та є її міжрегіональним територіальним органом.
Згідно з п.п. 18 п. 6 зазначеного Положення Східний офіс Держаудитслужби для виконання покладених на нього завдань має право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених з порушеннями законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.
Таким чином, саме Східний офіс Держаудитслужби наділений повноваженнями щодо здійснення заходів державного фінансового контролю з метою ефективного, законного, результативного використання державних фінансових ресурсів, досягнення економії бюджетних коштів, у тому числі й у сфері здійснення публічних закупівель.
Верховний Суд у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі №924/1256/17 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 906/296/18, від 20.02.2019 у справі № 912/894/18, від 10.04.2019 у справі № 909/569/18, від 15.05.2019 у справі № 911/1497/18, від 21.05.2019 у справі № 912/895/18, від 29.05.2019 у справі № 909/545/18, від 20.11.2019 у справі № 912/2887/18, від 29.07.2020 у справі № 924/316/18, від 30.07.2020 у справі № 904/5598/18, від 01.09.2020 у справі № 911/1534/19, від 06.10.2020 у справі № 905/121/19 неодноразово вказував на наявність у Державної аудиторської служби України права на звернення до суду з позовами про визнання недійсними договорів про закупівлю та сформував однозначний правовий висновок, згідно з яким ця служба є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у таких правовідносинах.
Щодо нездійснення органами, уповноваженими державою на захист її інтересів у спірних правовідносинах, такого захисту
Другим елементом, який становить невід`ємну частину підстав для представництва прокурором інтересів держави, є нездійснення чи неналежне здійснення захисту порушених інтересів відповідним суб`єктом владних повноважень.
При цьому “нездійснення або неналежне здійснення суб`єктом владних повноважень своїх функцій” обґрунтовується та доводиться прокурором у кожному конкретному випадку самостійно з огляду на конкретні обставини справи.
Так, у постанові від 19.07.2018 у справі № 822/1169/17 Верховний Суд указав, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор.
Однак, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно (правова позиція Верховного Суду у справі № 927/246/18 від 06.02.2019).
У п. 77 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 наведено висновок щодо застосування ст. 23 Закону України “Про прокуратуру” у спірних правовідносинах, з якого вбачається, що бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Аналогічна правова позиція висловлювалась неодноразово, зокрема у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 10.05.2018 у справі № 910/18283/17, від 17.10.2018 у справі № 910/11919/17.
Отже, Дніпровська міська рада та Східний офіс Держаудитслужби як органи, уповноважені державою на захист її інтересів у спірних правовідносинах, такого захисту не здійснюють.
Згідно з абз. абз. 1-3 ч. 4 ст. 23 Закону України “Про прокуратуру” наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.
Правобережною окружною прокуратурою міста Дніпра на виконання вимог, установлених абз. 4 ч. 4 ст. 23 указаного Закону, 13.06.2025 направлено Східному офісу Держаудитслужби запит № 53-3692ВИХ-25. У запиті прокуратурою повідомлено про порушення інтересів держави внаслідок антиконкурентних узгоджених дій учасників закупівлі № UA-2020-02-06-001966-b, а також порушено питання про вжиття заходів державного фінансового контролю.
Східним офісом Держаудитслужби листом від 04.07.2025 № 040406-17/4112-2025 повідомлено прокуратуру про те, що заходи державного фінансового контролю щодо зазначеної закупівлі не проводилися, у зв?язку з чим, на їх думку, відсутні підстави для вжиття заходів визнання договору недійсним.
Державною аудиторською службою України листом від 22.08.2025 № 003100-17/10558-2025 повідомлено прокуратуру про те, що згідно із інформацією, оприлюдненою в електронній системі закупівель за номерами UA-2020-02-06-001966-b та UA-2021-02-09-004823-b, Замовник оприлюднив звіт про виконання договору про закупівлю, через що у Держаудитслужби не має правових підстав для проведення моніторингу згаданих закупівель.
Листом від 13.10.2025 № 53-6431ВИХ-25 Правобережною окружною прокуратурою міста Дніпра повідомлено Східний офіс Держаудитслужби про прийняте рішення щодо представництва інтересів держави шляхом пред`явлення до суду цього позову відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
Крім того, Правобережною окружною прокуратурою міста Дніпра на виконання вимог, установлених абз. 4 ч. 4 ст. 23 указаного Закону, 13.06.2025 спрямовано до Дніпровської міської ради запит Nє 53-3695ВИХ-25. У запиті прокуратурою повідомлено про порушення інтересів держави внаслідок антиконкурентних узгоджених дій учасників закупівлі Nє UA-2020-02-06-001966-b, а також порушено питання про звернення з позовом щодо стягнення коштів на користь держави.
Дніпровською міською радою листом від 25.07.2025 № 7/11-1687 повідомлено прокуратуру про те, що договір виконано та на їх думку, у них відсутні правові підстави для звернення до суду з позовом.
Листом від 13.10.2025 № 53-6432ВИХ-25 Правобережною окружною прокуратурою міста Дніпра повідомлено Дніпровську міську раду про прийняте рішення представництва інтересів держави шляхом пред?явлення до суду цього відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
Отже, органами, уповноваженим державою на захист її інтересів у спірних правовідносинах (Дніпровська міська рада, Східним офісом Держаудитслужби), допущено нездійснення необхідного захисту - не пред`явлено до суду позов про визнання недійсним договору як такого, що суперечать інтересам держави з умислу ТОВ «Метан-Торг», застосування наслідків недійсності відповідного правочину.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ
Згідно з частиною третьою статті 228 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Аналогічна за змістом норма міститься у частині першій статті 208 ГК України.
Частиною третьою статті 5 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.
Відповідно до статті 7 ГК України відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.
Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 20.03.2019 у справі № 922/1391/18 вказав, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції" економічна конкуренція (конкуренція) - це змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку.
Згідно з частиною другою статті 4 Закону України "Про захист економічної конкуренції" суб`єкти господарювання, органи влади, органи місцевого самоврядування, а також органи адміністративно-господарського управління та контролю зобов`язані сприяти розвитку конкуренції та не вчиняти будь-яких неправомірних дій, які можуть мати негативний вплив на конкуренцію.
Відповідно до частини першої та пункту 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" антиконкурентними узгодженими діями є узгоджені дії, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції. Антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів.
Згідно з пунктом 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є антиконкурентні узгоджені дії.
Статтею 51 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що порушення законодавства про захист економічної конкуренції тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до частини другої статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за порушення, передбачені пунктами 1, 2 та 4 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі до десяти відсотків доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф. У разі наявності незаконно одержаного прибутку, який перевищує десять відсотків зазначеного доходу (виручки), штраф накладається у розмірі, що не перевищує потрійного розміру незаконно одержаного прибутку. Розмір незаконно одержаного прибутку може бути обчислено оціночним шляхом.
Згідно з пунктом 1 частини першої та частиною п`ятою статті 5 Закону України "Про публічні закупівлі" закупівлі здійснюються за принципом добросовісної конкуренції серед учасників. Замовники, учасники процедур закупівлі, суб`єкт оскарження, а також їхні представники повинні добросовісно користуватися своїми правами, визначеними цим Законом.
Статтею 42 ГК України встановлено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Отже, у справі №904/5953/24, що розглядається, доказом того, що оспорюваний договір завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, є рішення Антимонопольного комітету України в антимонопольній справі, яким визнано дії відповідача-2 та ТОВ «Екогазавто», як учасників спірної закупівлі, щодо узгодження ним своєї поведінки під час участі в конкурсних торгах на закупівлю, яким встановлений факт порушення законодавства про захист економічної конкуренції, що передбачені пунктом 4 частини другої статті 6 та пунктом 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосується спотворення результатів торгів.
Проте сам лише факт вчинення ТОВ «Екогазавто» та ТОВ «Метан-Торг» порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій під час участі у спірній закупівлі, встановлений рішенням АМК, не є підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним як такого, що вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства.
Не будь-які порушення актів цивільного законодавства, вчинені під час укладення договору, мають своїм наслідком невідповідність правочину інтересам держави і суспільства. Для визнання недійсним правочину на підставі частини першої статті 203, частини першої статті 215 і частини третьої статті 228 ЦК України має бути доведено, що зміст правочину та мета його вчинення завідомо суперечать інтересам держави і суспільства.
Крім того, за порушення законодавства про захист економічної конкуренції Законом України "Про захист економічної конкуренції" передбачена відповідальність, зокрема, у вигляді штрафу (стаття 51, частина друга статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції").
Як встановлено, за порушення, передбачене пунктом 4 частини другої статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", Рішенням від 16.05.2024 №54/24-р/к у справі № 54/11-24 ТОВ «Екогазавто» накладено штраф у розмірі 2 880 грн та ТОВ «Метан-Торг» накладено штраф у розмірі 102 000 грн.
Отже, ТОВ «Метан-Торг» понесена відповідальність за вчинене ним порушення законодавства про захист економічної конкуренції.
При цьому, згідно з частинами першою і другою статті 55 Закону України "Про захист економічної конкуренції" особи, яким заподіяно шкоду внаслідок порушення законодавства про захист економічної конкуренції, можуть звернутися до господарського суду із заявою про її відшкодування.
Шкода, заподіяна порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченими пунктами 1, 2, 5, 10, 12, 18, 19 статті 50 цього Закону, відшкодовується особою, що вчинила порушення, у подвійному розмірі завданої шкоди.
Суд звертає увагу на те, що положення Закону України "Про захист економічної конкуренції" є спеціальними у випадку порушення його норм, зокрема, шляхом узгодженої поведінки на торгах. Цей закон також визначає можливість заявлення вимог про стягнення шкоди, завданої таким порушенням.
Відтак прокурор, у разі завдання, на його думку, шкоди інтересам держави і суспільства внаслідок укладення і виконання договору, не позбавлений можливості розрахувати завдані таким порушенням збитки та пред`явити вимогу про їх стягнення з винної особи, як це передбачено статтею 55 Закону України "Про захист економічної конкуренції".
Згідно з частиною третьою статті 228 ЦК України, яка є подібною за змістом до частини першої статті 208 ГК України, якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
За висновками Великої Палати Верховного Суду такий спосіб захисту інтересів, як визнання недійсним правочину (господарського договору) є характерним саме для приватноправового спору та не властивий публічно-правовим правовідносинам. Оспорюючи правочин, вчинений суб`єктами приватного права та спрямований на набуття, зміну або припинення ними цивільних прав чи обов`язків, суб`єкт владних повноважень передусім втручається у приватноправові відносини та застосовує спосіб захисту, властивий саме цим відносинам, тому, незважаючи на обґрунтування позовних вимог, такий спір є приватноправовим, а справа в такому спорі відноситься до предметної юрисдикції загальних чи господарських судів залежно від складу сторін спору, якщо законом не встановлено інше правило предметної юрисдикції таких спорів. Такі висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.02.2024 у справі № 580/4531/23 (провадження № 11-176апп23, пункти 70, 86).
При цьому відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер (постанови від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19, пункт 8.22), від 06.09.2023 у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22, пункт 70), від 03.10.2023 у справі № 686/7081/21 (провадження № 14-91цс22, пункт 85) та інші).
Водночас санкції, передбачені частиною третьою статті 228 ЦК України, частиною першою статті 208 ГК України не є компенсаційними, а є конфіскаційними санкціями, які застосовуються не на користь суб`єкта цивільних правовідносин, а на користь держави. Ці санкції спрямовані на покарання осіб, які порушили законодавчу заборону вчиняти правочин, який не відповідає інтересам держави і суспільства.
Застосування цих санкцій є втручанням держави у право власності приватних осіб. Тому підлягає застосуванню стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Відповідно до зазначеної статті кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:
- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;
- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;
- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.
Суд зазначає, що критерій ґрунтування втручання на національному законі виконаний, оскільки зазначені санкції передбачені законом.
Критерій легітимної мети теж виконаний, оскільки держава може забезпечувати дотримання закону відповідно до загальних інтересів, зокрема, санкціями майнового характеру.
Але критерій розумного балансу (пропорційності) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення - не виконаний.
Так, ЄСПЛ у справі Imeri v. Croatia від 24.06.2021 (заява № 77668/14) зробив висновки, що для того, щоб бути пропорційним, суворість покарання має відповідати тяжкості правопорушення, за яке воно призначене покарання (пункт 71); що принцип пропорційності має бути дотриманий не лише щодо визначення правил щодо суворості санкцій, але й оцінки факторів, які можуть бути взяті до уваги при встановленні санкцій (пункт 84). Зокрема, в зазначеній справі, оцінюючи пропорційність конфіскації частини готівки, яку заявник перевозив через кордон без декларування, ЄСПЛ взяв до уваги, що заявник не мав судимості і що кримінальне провадження, яке було порушено проти нього, було припинено через відсутність доказів (пункт 88), проти нього не було порушено кримінальну справу за відмивання грошей (пункт 91), шкода, яку заявник міг завдати владі, була незначною (пункт 92), і дійшов висновку, що мало місце порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції (пункт 94).
Вбачаються підстави вважати, що норми частини третьої статті 228 ЦК України, частини першої статті 208 ГК України порушують принцип пропорційності у двох аспектах, вказаних ЄСПЛ: як в частині суворості санкцій, так і в частині неврахування факторів, які мають бути взяті до уваги при встановленні санкцій.
Санкції визначаються в розмірі вартості предмету договору незалежно від того, в чому саме полягає невідповідність правочину інтересам держави і суспільства, якою мірою порушені інтереси держави і суспільства. Відтак не враховується ступінь тяжкості правопорушення та його наслідків.
Санкції застосовуються без урахування будь-яких інших факторів, які мали б бути взяті до уваги, наприклад, чи було вчинене правопорушення під впливом погрози, примусу; чи було воно вчинено повторно чи за попередньою змовою, без врахування форми вини тощо.
При цьому суд, застосовуючи такі санкції, позбавлений можливості врахувати зазначені фактори, оскільки закон імперативно встановлює санкції у вигляді всього одержаного за правочином або належного за ним, тобто суд не має розсуду для визначення розміру санкцій.
Крім того, положення частини третьої статті 228 ЦК України, частини першої статті 208 ГК України передбачають застосування санкцій навіть до сторони правочину, яка не винна у правопорушенні (скоєному іншою стороною), а є добросовісною. Так, у таких випадках з добросовісної сторони правочину стягується в дохід держави все одержане нею або належне їй на відшкодування виконаного незалежно від того, чи було повернуто такій стороні все одержане іншою стороною, чи ні. Цілком можливі ситуації, за яких з добросовісної сторони правочину стягується в дохід держави все одержане нею або належне їй на відшкодування виконаного, але стягнути майно з винної сторони на користь добросовісної неможливо внаслідок неплатоспроможності останньої. У таких випадках санкція фактично застосовується не до порушника, а до добросовісної сторони.
Такі правила суперечать практиці ЄСПЛ, за висновками якого справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах "Рисовський проти України" від 20.10.2011 (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), "Кривенький проти України" від 16.02.2017 (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).
За правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеною у постанові від 13.11.2024 у справі №922/3456/23, майнові санкції, передбачені положеннями частини третьої статті 228 ЦК України, частини першої статті 208 ГК України в разі визнання недійсним правочину, вчиненого з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, не підлягають застосуванню як такі, що порушують критерій сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції у світлі практики ЄСПЛ.
Суд вивчив правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 20.03.2019 №922/1391/18, від 13.02.2018 у справі № 910/1421/16, від 15.02.2018 у справі № 911/1023/17, від 17.04.2018 у справі №910/1424/16, від 31.05.2018 у справі №911/639/17, від 09.07.2019 у справі №911/1113/18, від 10.06.2021 у справі №910/114/19, від 15.12.2021 у справі №910/6271/17, від 13.01.2022 у справі № 908/3736/15, від 15.12.2021 у справі №922/2645/20, від 15.09.2022 у справі №910/12525/20, від 02.08.2023 у справі №924/1288/21, від 03.07.2019 у справі №136/277/18, від 10.07.2019 у справі №321/1702/16-ц, від 24.07.2019 у справі №521/14384/16-ц, від 02.07.2019 у справі №925/271/18, на які покликається прокурор у позові. 
Водночас при розгляді даної справи суд вважає за необхідне застосувати останню правову позицію Верховного Суду у складі судді Касаційного господарського суду по справі №922/3456/23, яку викладено у постанові від 13.11.2024 та в якій йдеться про необхідність застосування критеріїв сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав вважати, що спірний договір вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а вимоги про застосування реституції порушують критерії сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції у світлі практики ЄСПЛ. 
Суд дійшов висновку про недоведеність та безпідставність позовних вимог, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

СУДОВІ ВИТРАТИ
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви залишаються за прокуратурою.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову керівника Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, Східний офіс Держаудитслужби до Комунального підприємства "Дніпровський електротранспорт" Дніпровської міської Ради, Товариства з обмеженою відповідальністю "Метан-Торг" про визнання недійсним договору поставки газу стисненого природного метану від 22.03.2020 № 1007, укладеним між комунальним підприємством “Дніпровський електротранспорт” Дніпровської міської ради та ТОВ “Метан-Торг”, визнання недійсною додаткової угоди № 1 від 30.12.2020 до договору № 1007 від 22.03.2020, укладеної між комунальним підприємством “Дніпровський електротранспорт” Дніпровської міської ради та ТОВ “Метан-Торг”, стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю “Метан-Торг” на користь комунального підприємства “Дніпровський електротранспорт” Дніпровської міської ради 1 833 827, 79 грн, а з Комунального підприємства “Дніпровський електротранспорт” Дніпровської міської ради одержані ним за рішенням суду 1 833 827, 79 грн стягнути в дохід держави відмовити повністю.

Судові витрати у розмірі 26 850, 74 грн за подачу позову залишити за Дніпропетровською обласною прокуратурою залишити за прокуратурою.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 07.05.2026

Суддя В.І. Ярошенко