печерський районний суд міста києва

Справа № 757/33249/25-ц 
пр. 2-4561/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 лютого 2026 року Печерський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді Козлова Р.Ю., при секретарі судового засідання Іваненку С.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, -

ВСТАНОВИВ:
Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, судовим наказом Печерського районного суду м. Києва від 19 лютого 2024 року було стягнуто з Відповідача на користь Позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 (однієї третини) частини усіх видів заробітку (доходу) Відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.02.2024 р. і до досягнення старшою дитиною повноліття.
Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 02.07.2025 р. у ВП НОМЕР_3 Відповідачем не було здійснено жодної добровільної сплати аліментних платежів на виконання судового наказу Печерського районного суду м. Києва до відкриття 21.06.2024 р. головним державним виконавцем Шевченківского відділу державної виконавчої служби у м. Києві Казміренко Діаною Юріївною виконавчого провадження НОМЕР_3. 
Таким чином Відповідач протягом тривалого часу уникав свого обов`язку щодо сплати аліментних платежів, розмір яких був визначений у вказаному судовому наказі. 
Після спливу 12 місяців з дня відкриття виконавчого провадження НОМЕР_3 та 16 місяців в загальному Відповідачем була здійснена перша сплата аліментів у травні 2025 року розміром 20 000 грн. Зазначене підтверджується випискою по надходженням по картці Позивача за період 01.02.2024 - 05.06.2025 надану АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а також довідкою - розрахунком заборгованості зі сплати аліментів. 
Позивачка у своєму позові зазначила, що на час сплати зазначеного платежу Відповідачем у останнього вже була наявна значна заборгованість зі сплати аліментних платежів. На думку позивачки, Відповідач ухиляється від сплати аліментів в передбачених судовим наказом розмірах та термінах, в результаті чого станом на травень 2025 р. утворився сукупний розмір заборгованості Відповідача перед Позивачем, як стягувачем у ВП НОМЕР_3, у розмірі 93 839, 36 грн., що підтверджується довідкою - розрахунком заборгованості зі сплати аліментів за період з лютого 2024 р. по травень 2025 р. року від 06.06.2025 року.
Посилаючись на вищевикладені обставини позивачка просить суд задовольнити пред`явлені вимоги у повному обсязі.
Від представника відповідача га адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник просить суду відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що заборгованість зі сплати аліменітві виникла не з вини відповідача. Зокрема вказала, що відсутня вина Відповідача ОСОБА_2 у виникненні заборгованості, що є ключовою умовою для стягнення пені. Заборгованість виникла внаслідок неналежного повідомлення з боку державних органів та умисних дій Позивачки ОСОБА_1 , яка унеможливила комунікацію, будучи обізнаною про його об`єктивні обставини, а також те, що Відповідач ОСОБА_2 вживав та продовжує вживати добровільні заходи щодо погашення заборгованості, здійснюючи платежі належним чином.
Представник позиваки направив відповідь на відзив в якому наполягав на обґрунтованості вимог позивачки.
У запереченнях на відповідь на відзив представник наполягала на відмові у задоволенні позову.
У судовому засіданні представник позивачки позов підтримав у повному обсязі.
Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала. 
Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 25 червня 2020 року між сторонами даної справи було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 589.
Від шлюбу було народжено двох дітей, а саме сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Прошу звернути увагу суду, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був народжений у Французькій Республіці, що підтверджується актовим записом про народження Відділу реєстрації актів цивільного стану мерії - імпас де Кос, №885 від 16 червня 2022 року належним чином завіреним та перекладеним на українську мову. 
21 березня 2024 року рішенням Печерським районним судом м. Києва шлюб між сторонами було розірвано. 
19 лютого 2024 року Печерським районним судом м. Києва було видано судовий наказ №757/7601/24-ц, яким стягнуто з Відповідача на користь Позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 (однієї третини) частини усіх видів заробітку (доходу) Відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.02.2024 р. і до досягнення старшою дитиною повноліття.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка вказує, що відповідач свідомо, умисно не виконує рішення суду внаслідок чого, за ним утворилася заборгованість зі сплати аліментів. 
Відповідно до Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 02.07.2025 року, у відповідача наявна заборгованість з оплати аліментів на дітей за період з лютого 2024 року по травень 2025 року, яка становить 93839, 36 грн.
Даних про те, що вказана довідка на момент вирішення даного спору оскаржена чи визнана необґрунтованою стороною відповідача суду не надано. 
У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
В ході розгляду справи відповідачем не спростовано того факту, що заборгованість по аліментам сталася саме не з його. При цьому, із наявних у справі доказів вбачається, що розмір заборгованості із сплати аліментів був обчислений державним виконавцем відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», у боржника була можливість оскаржити його до суду у порядку, встановленому законом. Крім того, розрахунок державного виконавця містить відомості про суму заборгованості по аліментам, період за який вона виникла. Сторона відповідача не скористалася своїм правом на оскарження зазначеного розрахунку та не надала суду будь-яких доказів стосовно його необґрунтованості чи неправильності.
Крім того, суд вважає не достатньо переконливими надані відповідачем докази того, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з його вини. 
У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до роз`яснень, наведених в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів " від 15 травня 2006 року № 3, передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів.
Враховуючи встановлені в ході судового розгляду справи обставини, беручи до уваги той факт, що відповідач, будучи обізнаним про існування судового рішення про стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання дітей, аліменти не сплачував, переконливих доказів того, що існуюча заборгованість виникла з незалежних від нього причин не надав, суд приходить до висновку про доведеність того факту, що заборгованість з аліментів виникла з його вини, у зв`язку з чим позивач набула права на стягнення неустойки (пені).
Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до статті 196 СК України У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження".
Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім.
Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.
Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:
p=(A1*1%*Q1)+(A2*1%*Q2)+……….(An*1%*Qn), де:
p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;
A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;
Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;
A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;
Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;
An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;
Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.
Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
Аналогічний правовий висновок міститься також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі Справа № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18). 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи те, що з вини відповідача у останнього утворилась заборгованість зі сплати аліментів, позивач звернулася до суду із даним позовом про стягнення (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.
Як вбачається із наведеного позивачкою розрахунку, розмір пені за період з лютого 2024 року по травень 2025 року складає 283636,57 грн.
З урахуванням вищенаведеного, суд погоджується з сумою розрахунку пені, наданим позивачкою до матеріалів позову, доказів на його спростування відповідачем не надано.
В той же час, ч. 1 ст. 196 СК України передбачено, що одержувач аліментів має право на стягнення пені у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Таким чином, з урахуванням ч. 1 ст. 196 СК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 93 839,36 грн.
Таким чином, суд вважає позов обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню. 
Оскільки позивач згідно Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211, 20 грн.
Керуючись ст.ст.180, 181, 182, 191, 192 СК України, ст.ст.12, 19, 76, 141, 263-265, 280-284 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів- задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 РНОКПП: НОМЕР_1 зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 зареєстрованої за адресою АДРЕСА_2 пені за прострочення сплати аліментів з 01.03.2024 року по 02.07.2025 р. включно у розмірі 93 839,36 (дев`яносто три тисячі вісімсот тридцять дев`ять гривень 36 копійок).
Стягнути з ОСОБА_2 РНОКПП: НОМЕР_1 зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1  на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.
Повне рішення суду складено 09 лютого 2026 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, або якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя