номер провадження справи 22/26/26

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2026 Справа № 908/565/26
м. Запоріжжя Запорізької області 
Господарський суд Запорізької області у складі судді Ярешко О.В., 
Розглянувши без виклику учасників справи матеріали справи № 908/565/26
За позовом: Концерну “МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ” (69091, м. Запоріжжя, вул. Героїв полку “Азов”, буд. 137), має зареєстрований електронний кабінет
до відповідача: Фізичної особи ТИХОМИРОВА ЄВГЕНА ВОЛОДИМИРОВИЧА ( АДРЕСА_1 ), відсутній зареєстрований електронний кабінет
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Фізична особа ПІДГОРНИЙ ЮРІЙ ДМИТРОВИЧ ( АДРЕСА_2 ), відсутній зареєстрований електронний кабінет 
про стягнення 196’ 054,13 грн.
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст позовних вимог та заяви позивача
05.03.2026 до Господарського суду Запорізької області через систему “Електронний суд” надійшла позовна заява (вих. № б/н від 05.03.2026) Концерну “МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ” до відповідача: Фізичної особи-підприємця ТИХОМИРОВА ЄВГЕНА ВОЛОДИМИРОВИЧА про стягнення 196054,13 грн. заборгованості за період із 01.11.2021 по 31.12.2025. 
Позов обґрунтовано невиконанням відповідачем грошового зобов`язання за індивідуальним договором № 73203841 про надання послуги з постачання теплової енергії в орендуєме відповідачем приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. 8-го Березня, 23, прим. 121. 
26.03.2026 через систему “Електронний суд” надійшла відповідь на відзив. Оскільки співвласники багатоквартирного будинку № 23 по вул. 8-го Березня у м. Запоріжжі не визначилися з моделлю організації договірних відносин, враховуючи сплив 30-денного строку з моменту опублікування позивачем індивідуального договору, публічний договір № 73203841 є укладеним із 01.11.2021. Нежитлове приміщення відповідача є невід`ємною частиною житлового будинку, куди здійснюється теплопостачання. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності у конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Тобто, теплова енергія споживається. Наведено методику нарахувань, а саме: споживачу у житловому будинку з власним розподільчим приладом обліку опалення нараховуються загально-будинкові потреби, а також Гкал, спожиті згідно власного приладу обліку, або у разі, якщо Гкал згідно приладу менші ніж мінімальна частка питомого споживання (50%), донараховується мінімальна частка.
Інші заяви по суті справи до суду не надходили.
2. Позиція (аргументи) відповідача. Заяви відповідача
24.03.2026 через систему “Електронний суд” надійшов відзив. Позовні вимоги вважає необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки відповідач не вчиняв та не мав наміру вчиняти будь-які дії, направлені на акцептування нових договорів із позивачем, вважає, що умови індивідуального договору № 73203841 про надання послуги з постачання теплової енергії сторонами не погоджені. Позивачем не доведено факту отримання послуги відповідачем. Надання послуги заперечив, оскільки у приміщенні відсутні радіатори опалення, стояки теплопостачання, гаряче водопостачання, опалення приміщення здійснюється за рахунок електричної енергії. Актом обстеження нежитлового приміщення від 01.05.2024 зафіксовано нульову миттєву витрату та нульову потужність, що свідчить про відсутність факту надання комунальної послуги. Факт знаходження нежитлового приміщення у будинку, який у цілому підключений до теплових мереж, не є тотожним факту надання послуги саме цьому приміщенню. Акти приймання-передачі, тобто первинні документи, за спірний період позивач не надав. Відповідач користувався приміщенням на підставі договору найму, право власності на приміщення зареєстровано за іншою особою. Позивачем не надано доказів, що саме відповідач вступив із ним у правовідносини. Отже, позивач звернувся з позовом до неналежного відповідача. Позивачем пропущено строк позовної давності щодо частини нарахувань.
Інші заяви по суті справи до суду не надходили.
3. Пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, щодо позову або відзиву 
17.04.2026 надійшло пояснення. Позовні вимоги вважає обґрунтованими. Умовами укладеного з відповідачем договору найму від 17.07.2019 визначено його обов`язок щодо повної та своєчасної оплати комунальних послуг, зокрема послуг теплопостачання. Крім того, відповідач самостійно уклав із Концерном договір на надання послуги від 17.08.2018 № 345618. ПІДГОРНИЙ Ю.Д. не здійснював фактичного споживання послуг у спірний період. 
Інші заяви по суті справи до суду не надходили.
4. Процесуальні питання, вирішені судом
Відповідно до протоколу розподілу судової справи між суддями від 05.03.2026 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/565/26 та визначено до розгляду судді Ярешко О.В.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 10.03.2026 позовна заява прийнята до розгляду суддею Ярешко О.В., відкрито провадження у справі № 908/565/26 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами. Ухвалено розгляд справи по суті розпочати через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі. 
Як встановлено судом, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТИХОМИРОВ ЄВГЕН ВОЛОДИМИРОВИЧ припинив свою підприємницьку діяльність 29.12.2025.
Отже, з 29.12.2025 Фізична особа-підприємець ТИХОМИРОВ ЄВГЕН ВОЛОДИМИРОВИЧ позбавлений статусу підприємця. 
Позивачем у позовній заяві неправильно зазначено вказівку на статус фізичної особи – підприємця щодо відповідача, оскільки така вказівка вимагається лише для фізичних осіб – підприємців. Станом на час подання позовної заяви ТИХОМИРОВ ЄВГЕН ВОЛОДИМИРОВИЧ був позбавлений статусу підприємця.
Відтак, суд вважає за необхідне відповідачем у справі вважати ТИХОМИРОВА ЄВГЕНА ВОЛОДИМИРОВИЧА без вказівки на статус фізичної особи – підприємця.
Ухвалою суду від 26.03.2026, з власної ініціативи суду, на підставі ст. 50 ГПК України, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ПІДГОРНОГО ЮРІЯ ДМИТРОВИЧА, оскільки рішення з цього спору може вплинути на його права та обов`язки, як власника нежитлового приміщення по вул. 8 Березня, 23, прим. 121 у м. Запоріжжі.
Згідно ч. 1 ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі, крім випадку, передбаченого частиною другою цієї статті.
Відповідно ч. 2 ст. 252 ГПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.
Таким чином, розгляд справи по суті розпочався з 10.04.2026.
Оскільки розгляд справи здійснювався без виклику представників сторін, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України не проводилося.
Рішення по суті ухвалено судом 07.05.2026. 
5. Обставини справи, встановлені судом та докази що їх підтверджують 
19.07.2005 до Реєстру прав власності на нерухоме майно внесено запис реєстрації права власності ПІДГОРНОГО ЮРІЯ ДМИТРОВИЧА на нежиле приміщення підвалу літ. А-5 за адресою: АДРЕСА_3 , приміщення № 121, загальною площею 199,7 кв.м. 
Концерн “МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ” (позивач у справі) є юридичною особою, метою діяльності якої, відповідно до п. 2.1 Статуту, є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на постійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.
Предметом діяльності Концерну “МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ” є виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут тощо (п. 2.2 Статуту).
Як слідує з матеріалів справи та визнано учасниками справи, 17.07.2019 між Фізичною особою ПІДГОРНИМ ЮРІЄМ ДМИТРОВИЧЕМ (наймодавець) та Приватним підприємцем ТИХОМИРОВИМ ЄВГЕНОМ ВОЛОДИМИРОВИЧЕМ (наймач) було укладено договір найму нежилого приміщення № 121 підвалу у будинку № 23 по вул. 8 Березня у м. Запоріжжі загальною площею 199,7 кв.м під магазин. Строк найму встановлено до 17.07.2026.
Як визначено у п. 3.5 договору, за електроенергію, водопостачання, газопостачання, опалення та інші комунальні послуги, що пов`язані з користуванням майном та його утримання, наймач сплачує від свого імені і за свій рахунок на підставі укладених ним на строк дії цього договору угод з відповідними суб`єктами господарської діяльності. Ці угоди наймач повинен укласти протягом 30 календарних днів з дня нотаріального посвідчення цього договору.
01.05.2021 набрав чинності Закон України від 03.12.2020 № 1060-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг». Згідно з цим Законом внесено низку змін до Законів України, що регулюють житлово-комунальні відносини, у тому числі й до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зокрема до пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону.
Пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 затверджено Правила надання послуги з постачання теплової енергії та типові договори про послуги з постачання теплової енергії, які набули чинності з 04.09.2019 (далі – Правила № 830), відповідно до яких ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі - послуга), та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати. Надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” (пункт 13 Правил № 830).
Відповідно до частин першої, другої статті 14 Закону № 2189-VІІІ, за рішенням співвласників багатоквартирного будинку, прийнятим відповідно до закону, договір про надання комунальної послуги укладається з виконавцем відповідної комунальної послуги, визначеним статтею 6 цього Закону: 1) кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно (індивідуальний договір); 2) від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою (колективний договір); 3) об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір про надання комунальних послуг, як колективним споживачем. Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначену частиною першою цієї статті, за кожним видом комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії).
Згідно з Законом № 2189-VІІІ, договори за новими правилами мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності постанов Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1022 та №1023.
Згідно з Правилами № 830 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1022:
- Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем.
- Індивідуальний договір з власником індивідуальних (садибних) житлових будинків вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця такий власник не вчинив дій щодо відключення (відмови) від комунальної послуги (фактичне виконання робіт із відключення будинку).
- Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.
- У разі зміни права власності або користування приміщенням у багатоквартирному будинку, з попереднім власником (користувачем) якого було укладено індивідуальний договір, договір з новим власником (користувачем) вважається укладеним із дня такої зміни.
- Споживачі у багатоквартирному будинку, які отримують послугу за іншою моделлю договірних відносин, у разі прийняття рішення про припинення такого договору можуть приєднатися до індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, вчинивши дії, що засвідчують їх бажання укласти такий договір, відповідно до абзацу шостого цього пункту.
Згідно з частиною 7 статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої статті 13 цього Закону.
Відповідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. У разі прийняття співвласниками багатоквартирного будинку рішення про обрання моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) відповідно до частини першої статті 14 цього Закону та повідомлення виконавців комунальних послуг про прийняте рішення за два місяці до запланованої дати укладення договору: такий виконавець зобов`язаний укласти договори про надання комунальних послуг відповідно до вимог цієї статті згідно з обраною співвласниками моделлю організації договірних відносин; раніше укладений із таким виконавцем договір про надання комунальної послуги достроково припиняється з дати набрання чинності новим договором, укладеним із співвласниками, але припинення (втрата чинності) дії раніше укладеного договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань за цим договором та від відповідальності за порушення його умов. Якщо за 30 днів до закінчення строку дії договору співвласники багатоквартирного будинку не повідомили виконавця відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) про прийняття рішення про вибір моделі організації договірних відносин, визначеної в частині першій статті 14 цього Закону, публічний індивідуальний договір про надання комунальної послуги, укладений з таким виконавцем, вважається продовженим на наступний однорічний строк.
Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Пунктом 4 Правил користування тепловою енергією визначено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії, укладеного між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва.
Судом встановлено, що позивач (Концерн «МТМ») 02.10.2021 опублікував на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування Запорізької міської ради та на власному офіційному веб-сайті (які знаходяться у вільному доступі у мережі Інтернет) індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. 
Системний аналіз вищевикладеного дає підстави для висновку, що Типовий індивідуальний договір, якому позивачем присвоєно номер 73203841, про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: м. Запоріжжя, вул. 8 Березня, буд. 23, приміщення № 121, між Концерном “МТМ” та ФОП ТИХОМИРОВИМ Є.В. є укладеним з 01.11.2021 шляхом отримання відповідачем таких послуг, відсутності доказів щодо прийняття рішення про вибір моделі договірних відносин, та спливу 30-денного строку з моменту опублікування позивачем відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії, що є публічним договором приєднання.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14.12.2023 у справі № 908/2078/22, від 09.04.2024 у справі № 908/710/23.
Згідно п.п. 1, 2 оприлюдненого Концерном “МТМ” Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуг з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води (послуга) індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України. Договір набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на сайті Концерном “МТМ”.
Згідно пункту 5 цього договору, виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», та складається з: обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача безпосередньо; частини обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку; та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення. Обсяг теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення.
Відповідно п. 10, обсягу спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої у будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315 (далі Методика).
Згідно п. 17, зняття показань засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку теплової енергії здійснюється виконавцем щомісяця. 
Споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру, затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування у розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України. У разі застосування двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії, плата за послугу з постачання теплової енергії визначається як сума плати, розрахованої виходячи з умовно-змінної частини тарифу (протягом опалювального періоду), а також умовно-постійної частини тарифу (протягом року) (п. 30).
Згідно пунктів 32, 33 договору, розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. У разі застосування двоставкових тарифів умовно-постійної частини тарифу нараховується щомісяця. Виконавець формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги споживачу не пізніше ніж за 10 днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу. Рахунок надається на паперовому носії. На вимогу або за згодою споживача рахунок може надаватися в електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів.
Споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу (п. 34). 
Споживач, згідно п. 40 має право, зокрема, на перевірку кількості та якості послуги в установленому законодавством порядку; відключитися від систем (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) відповідно до Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, що затверджений наказом Мінрегіону від 26.07.2019 № 169. 
Пунктами 51, 52 договору визначено, що цей договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності. Якщо за 1 місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк.
Позивачем щомісячно виписували відповідачу рахунки за надані послуги за договором № 73203841, які, згідно розрахунку заборгованості, зовсім не оплачувалися відповідачем, а саме рахунки:
- за листопад 2021 на суму 4773,34 грн.;
- за грудень 2021 на суму 7250,04 грн.;
- за січень 2022 на суму 7007,02 грн.;
- за лютий 2022 на суму 3669,72 грн.;
- за березень 2022 на суму 17740,57 грн.;
- за квітень - вересень 2022 на суму 909,47 грн. кожен;
- за жовтень 2022 на суму 915,47 грн.;
- за листопад 2022 на суму 5947,39 грн.;
- за грудень 2022 на суму 9204,36 грн.;
- за січень 2023 на суму 7610,23 грн.;
- за лютий 2023 на суму 7342,24 грн.;
- за березень 2023 на суму 6359,92 грн.;
- за квітень - липень 2023 на суму 915,47 грн. кожен;
- за серпень 2023 на суму 1071,70 грн.;
- за вересень 2023 на суму 1050,00 грн.;
- за жовтень 2023 на суму 949,61 грн.;
- за листопад 2023 на суму 3811,66 грн.;
- за грудень 2023 на суму 7783,16 грн.;
- за січень 2024 на суму 8395,87 грн.;
- за лютий 2024 на суму 6765,18 грн.;
- за березень 2024 на суму 6209,45 грн.;
- за квітень – вересень 2024 на суму 949,61 грн. кожен;
- за жовтень 2024 на суму 1247,92 грн.;
- за листопад 2024 на суму 6346,54 грн.;
- за грудень 2024 на суму 7730,70 грн.;
- за січень 2025 на суму 7941,74 грн.;
- за лютий 2025 на суму 9882,48 грн.;
- за березень 2025 на суму 7347,35 грн.;
- за квітень – вересень 2025 на суму 1256,86 грн. кожен;
- за жовтень 2025 на суму 1322,69 грн.;
- за листопад 2025 на суму 6666,32 грн.;
- за грудень 2025 на суму 11353,94 грн., всього на загальну суму 196054,13 грн.
25.07.2022 ФОП ТИХОМИРОВ Є.В. звернувся до позивача з листом, в якому зазначив про зміну юридичної адреси на адресу: Запорізька область, Запорізький район, с. Володимирівське, пров. Запорізький, буд. 8А, долучивши до листа копію свого паспорта громадянина України.
Вказані вище рахунки були надіслані позивачем відповідачу поштою на зазначену ним адресу, що підтверджується фіскальним чеком від 05.02.2026 та реєстром на відправлену кореспонденцію. Починаючи з липня 2022 рахунки надсилалися відповідачу в електронному вигляді.
На рахунках міститься зазначення щодо типів приладів розподільного та комерційного обліку, їх заводських номерів, з зазначенням показів приладів обліку, вказана загальна площа будівлі та опалювана площа споживача: 199,7 кв.м, зазначена адреса надання послуги: вул. 8 Березня, 23, прим. 121.
Щодо показань вузла розподільного обліку, то попередні та поточні показники вказані: 3,674 та залишаються незмінними до червня 2025, з липня по грудень 2025 – 3,786.
В матеріалах справи наявні копії актів приймання в експлуатацію приладів обліку теплової енергії від 20.11.2018 та від 28.12.2018, який підписаний ФОП ТИХОМИРОВИМ Є.В., копії актів про прийняття вузла комерційного обліку на абонентський облік, копія акта обстеження теплового вузла та зняття показань комерційного/розподільчого приладу від 19.03.2024, який підписаний ФОП ТИХОМИРОВИМ Є.В., копії актів перевірки стану готовності вузла обліку теплової енергії до експлуатації в опалювальних періодах 2024-2025 років.
01.05.2024 між позивачем та відповідачем складено акт обстеження систем теплоспоживання нежитлового приміщення № 121 площею 199,7 кв.м по вул. 8 Березня у м. Запоріжжі, в якому вказано, що системи тепло споживання нежитлового приміщення підключені до І вводу внутрішньобудинкових мереж будинку через окреме відгалуження після ВКО/приєднані до загальних стояків; нежитлове приміщення обладнано вузлом розподільного обліку теплової енергії; покази приладу обліку: тепло – 3,673 mwh, об`єм теплоносія – 134,842 м. куб, миттєва витрата – 0,0 м.куб/год, потужність 0,0 кВт, Гкал/год. 
29.05.2024 між позивачем та відповідачем складено акт обстеження систем теплоспоживання нежитлового приміщення № 121 площею 199,7 кв.м по вул. 8 Березня у м. Запоріжжі, в якому вказано, що приміщення має загальну з житловим будинком систему опалення з окремим відгалуженням після будинкового приладу обліку.
В актах від 01.05.2024 та від 29.05.2024 міститься посилання на договір про надання послуг з постачання теплової енергії від 01.11.2021 № 73203841.
6. Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при ухваленні рішення
Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
За приписами ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.
У силу положень ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. 
За приписами ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду (ч. 1 ст. 630 Цивільного кодексу України).
Згідно приписів ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Відповідно ч.ч. 1-4 ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За приписами ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 74 ГПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
За пунктом 1 частини першої статі 237 ГПК України, при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.
До предмета доказування належить сукупність юридичних фактів матеріально-правового характеру, з якими закон пов`язує виникнення, зміну й припинення правовідносин між сторонами та на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.
Таким чином, у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.
Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права в зобов`язальних правовідносинах, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини.
У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача як кредитора у зобов`язанні. Тож виходячи з принципу загальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає боржник, зокрема, щодо вчинення боржником дій, які мають наслідком припинення зобов`язання, у випадку, якщо відповідач нехтує своїми процесуальними обов`язками.
Як встановлено судом, відповідач у спірний період був орендарем, на підставі укладеного договору найму, нежилого приміщення № 121 підвалу у будинку АДРЕСА_4 загальною площею 199,7 кв.м, яке використовувалося ним під магазин. 
Доказів того, що фактичним користувачем нежилого приміщення № 121  та, відповідно, споживачем теплової енергії у спірний період, був ПІДГОРНИЙ Ю.М., що є власником приміщення, суду не надано. 
До того ж сторони у договорі найму нежилого приміщення досягли домовленості щодо оплати за опалення приміщення саме ФОП ТИХОМИРОВИМ Є.В., який зобов`язався укласти відповідний договір.
Крім того, саме ФОП ТИХОМИРОВ Є.В. звернувся до позивача з листом від 25.07.2022, повідомивши свою актуальну адресу, підписував із позивачем акти обстеження систем теплоспоживання нежитлового приміщення № 121 площею 199,7 кв.м по вул. 8 Березня у м. Запоріжжі, в яких міститься посилання на договір про надання послуг з постачання теплової енергії від 01.11.2021 № 73203841.
Відтак, суд приходить до висновку, що ФОП ТИХОМИРОВ Є.В., є належним відповідачем у цій справі.
Сторонами у справі не заперечено та не спростовано факту обладнання житлового будинку № 23 по вул. 8 Березня приладами комерційного обліку теплової енергії та обладнання нежилого приміщення № 121 у цьому будинку розподільним приладом обліку.
Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315 затверджено Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг (далі – Методика № 315), яка встановлює порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг.
Згідно п. 3 розділу ІІІ Методики № 315, для опалюваного приміщення, оснащеного приладом (приладами) розподільного обліку теплової енергії, крім обсягу теплової енергії, визначеного на підставі його/їх показань, донараховується обсяг теплової енергії Qдонпр.j або Qдонпр.g, якщо фактичне споживання теплової енергії у такому приміщенні менше мінімальної частки середнього питомого споживання, яка визначається відповідно до пунктів 1-3 розділу VI цієї Методики.
Як зазначено у п. 8 розділу ІV цієї Методики, у разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ МЗК та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, то обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення, може бути визначений спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку: для 1-5 поверхової будівлі/будинку - 25 %.
Згідно п. 1 розділу VІ Методики № 315, для споживачів, приміщення яких оснащені приладами розподільного обліку теплової енергії, розподілене питоме споживання теплової енергії в розрахунку на 1 квадратний метр площі (1 кубічний метр об`єму) квартири (іншого приміщення) не може становити менше мінімальної частки питомого споживання теплової енергії. Мінімальна частка середнього питомого споживання теплової енергії на опалення визначається для опалюваних приміщень, оснащених приладами розподільного обліку теплової енергії. Якщо опалюване приміщення спожило менший обсяг теплової енергії, визначений за показаннями приладів розподільного обліку теплової енергії, ніж визначений за мінімальною часткою середнього питомого споживання, такому приміщенню донараховується обсяг спожитої теплової енергії. Для опалюваного приміщення, оснащеного приладом (приладами) розподільного обліку теплової енергії, крім обсягу теплової енергії, визначеного на підставі його/їх показань, здійснюється донарахування обсягу теплової енергії Qдонпр.j або Qдонпр.g з метою унеможливлення опалення приміщення за рахунок суміжних опалюваних приміщень або опалюваних МЗК та допоміжних приміщень, запобігання утворенню грибків та плісняви в приміщеннях, МЗК та допоміжних приміщеннях, а також недопущення зниження нормативного строку експлуатації приміщення/будівлі/будинку. 
Як зазначено позивачем у поясненнях, споживачу (відповідачу) приміщення якого обладнано розподільним приладом обліку опалення, нараховується обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення, а також Гкал, спожиті згідно його приладу обліку, або у разі, якщо Гкал по приладу обліку менші, ніж мінімальна частка питомого споживання, то донараховується мінімальна частка. У житловому будинку № 23 по вул. 8 Березня обсяги теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення визначаються як частка 25% від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будинку у розрахункових періодах.
Позивачем наведено розрахунок спожитої відповідачем приміщення теплової енергії, інформацію щодо нарахувань за послугу з теплопостачання, архів показів опалення.
Верховний Суд у своїй практиці чітко дотримується правової позиції щодо шляху захисту інтересів боржників, направленого на встановлення обґрунтованої, на їх думку, та такої, що відповідає дійсності заборгованості, а саме: шляхом доведення таких чітко визначених та обґрунтованих розмірів при запереченні на позов у спорі про стягнення з нього заборгованості шляхом надання контррозрахунку.
Поряд з цим, відповідачем власного контррозрахунку, належних і допустимих доказів, у розумінні чинного ГПК України, на спростування позовних вимог позивача, не надано та матеріали справи не містять.
Факт отримання послуги з постачання теплової енергії до нежилого приміщення 121 за адресою: м. Запоріжжя, вул. 8-го Березня, 23, підтверджується рішеннями Виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювальних періодів, які надані до матеріалів справи та розміщені у загальному доступі у мережі Інтернет на офіційному сайті Запорізької міської ради, та відповідно до яких позивачем було розпочато і закінчено опалювальні сезони у м. Запоріжжі.
Відповідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Відповідно ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.
Концерном «МТМ» виставлено відповідачу рахунки за постачання теплової енергії за  період із листопада 2021 по грудень 2025 на загальну суму 196054,13 грн., які були надіслані останньому поштою на адресу, що була вказана відповідачем, а також надсилалися в електронному вигляді. У рахунках вказано найменування послуги, її кількість, ціна та сума, реквізити для отримання коштів. Міститься посилання на договір № 73203841. 
Таким чином, відповідач мав вичерпну інформацію з приводу кількості наданих послуг, їх структури, вартості та наявної заборгованості, діючих на момент проведення розрахунків тарифів на відповідні послуги, а також банківських реквізитів для перерахування оплати. 
Щодо відсутності за спірний період актів приймання-передачі, як первинних документів, суд зазначає, що договором передбачено обов`язок виконавця (позивача) з формування рахунку на оплату та надання його споживачу (відповідачу), що було виконано; обов`язку зі складення актів приймання-передачі договором не визначено.
Відповідач, у разі необхідності, не був позбавлений можливості звернутися до позивача з запитом щодо надання йому інформації здійснених нарахувань.
Згідно матеріалів справи, відповідачем оплата послуги за спірний період здійснена не була. Таким чином, заборгованість становить суму 196054,13 грн.
Відповідачем не надано суду доказів погашення заборгованості у сумі 196054,13 грн. 
Відповідачем заявлено про пропуск позивачем строку позовної давності щодо частини нарахувань.
Згідно із статтею 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Згідно з приписами ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. 
Приписами ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5). 
Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу (ч. 1 ст. 260 цього Кодексу). 
Згідно ст. 253, ч. 1 ст. 254 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.
Згідно п. 34 договору, споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу. 
Отже, платіж за листопад 2021 відповідач мав здійснити до 31.12.2021 включно.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)” розділ “Прикінцеві та перехідні положення” Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. 
Закон набрав чинності 02.04.2020.
Відтак, початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 Законом № 540-IX.
Строк дії карантину неодноразово продовжувався, та був скасований із 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 № 651.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні” було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022, який триває дотепер.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ “Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану” розділ “Прикінцеві та перехідні положення” Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. 
Надалі, Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ “Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини” пункт 19 розділу “Прикінцеві та перехідні положення” Цивільного кодексу України викладено у новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 року № 64/2022, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24 зазначила: “у разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану”.
Пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України був виключений Законом України від 14.05.2025 № 4434-IX, який набрав чинності 04.09.2025.
А отже, станом на 05.03.2026 (день подання позову), строк позовної давності позивачем пропущений не був.
Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, враховуючи наведені вище приписи законодавства України, позов задовольняється судом повністю у зв`язку з його обґрунтованістю та доведеністю. Сума 196054,13 грн. заборгованості за надану послугу з постачання теплової енергії стягується з відповідача на користь позивача.
7. Розподіл судових витрат
Згідно п. 2 ч. 1, п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. 
Судовий збір у сумі 2662,40 грн. стягується з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги задовольнити повністю.
Стягнути з фізичної особи ТИХОМИРОВА ЄВГЕНА ВОЛОДИМИРОВИЧА ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Концерну “МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ” (69091, м. Запоріжжя, вул. Героїв полку «Азов», буд. 137; код ЄДРПОУ: 32121458) 196054 (сто дев`яносто шість тисяч п`ятдесят чотири) грн. 13 коп. заборгованості, 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн. 40 коп. судового збору.
Відповідно ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено згідно з вимогами ст. 238 ГПК України та підписано – 07 травня 2026. Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.
Суддя О.В. Ярешко