Справа № 947/8790/23
Провадження № 1-кп/947/306/26
ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.07.2026 року

Київський районний суд міста Одеси у складі:
Головуючого – судді ОСОБА_1 ,
за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , 
захисника ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , 
представник потерпілого ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні в м. Одесі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023164480000107 від 01.03.2023 року відносно ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Помічна, Добровеличківського району, Кіровоградської області, громадянки України, українки, з вищою освітою, не заміжня, пенсіонерка, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима,
обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.358, ч.2 ст.28 ч.4 ст.358, ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 209 КК України,
ВСТАНОВИВ:
17.03.2023 року до Київського районного суду міста Одеси скерований обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12023164480000107 від 01.03.2023 року відносно ОСОБА_14 обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.358, ч.2 ст.28 ч.4 ст. 358, ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 209 КК України.
В процесі розгляду справи прокурором Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_7 за погодженням з виконуючим обов`язки керівника Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_15 , змінено обвинувачення відповідно до ст.ст. 338, 341 КПК України у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР за № 12023164480000107 від 01.03.2023 року, відносно ОСОБА_14 .
Так, органом досудового розслідування ОСОБА_14 обвинувачується у тому, що у квітні 2021 року, більш точний час встановити в ході досудового розслідування не виявилось можливим, разом з невстановленими на теперішній час досудовим розслідуванням особами, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання ОСОБА_14 разом з невстановленими на теперішній час досудовим розслідуванням особами з метою посягання на суспільні відносини у сфері власності, подальшого використання завідомо підроблених офіційних документів та легалізацію грошових коштів, перебуваючи в достеменно невстановленому місці в межах міста Одеси, надавши, невстановленим на теперішній час досудовим розслідуванням особам, свої особисті дані, невстановленим досудовим розслідуванням способом, реалізуючи раніше виниклий прямий умисел на підроблення офіційного документа - Державного акту на право приватної власності на землю серія РЗ №368452 згідно якого  ОСОБА_14 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , нібито 05.08.2003 року на підставі рішення 11 сесії XXIII скликання ІНФОРМАЦІЯ_2 від 24 грудня 1999 року за N?8 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1000 гектарів яка розташована на території Таїровської селищної ради, АДРЕСА_3 (нині АДРЕСА_3 ) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), підробили державний акт на право приватної власності на землю серія РЗ N?368452 згідно якого  ОСОБА_14  яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , нібито 05.08.2003 року на підставі рішення 11 сесії XXIIІ скликання ІНФОРМАЦІЯ_2 від 24 грудня 1999 року за N?8 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1000 гектарів, яка розташовується на території Таїровської селищної ради, АДРЕСА_3 , (нині АДРЕСА_3 ) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), тобто завідомо підроблений офіційний документ, що містить зафіксовану на матеріальному носії інформацію, яка підтверджує певний факт, який здатний спричиняти певні правові наслідки чи може бути використаний як документ-доказ у правозастосовній діяльності.
Таким чином,  ОСОБА_14 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, - підроблення офіційного документа, який видається підприємством, установою, організацією, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою використання його підроблювачем за попередньою змовою групою осіб.
Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що  ОСОБА_14 ,  16.04.2021 року, більш точний час в ході досудового розслідування не виявилось можливим, разом з невстановленими на теперішній час досудовим розслідуванням особами, діючи з єдиним прямим умислом, безпосередньо, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання  ОСОБА_14 , з метою посягання на суспільні відносини у сфері власності, використання завідомо підробленого офіційного документу та легалізацію грошових коштів знаходячись безпосередньо в приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_16 за адресою: АДРЕСА_4 , не доводячи останній умисел, надала, тим само використала у приватного нотаріуса завідомо підроблений офіційний документ, що містить зафіксовану на матеріальному носії інформацію, яка підтверджує певний факт, який здатний спричиняти певні правові наслідки чи може бути використаний як документ доказ у правозастосовній діяльності, а саме державний акт на право приватно власності на землю серія РЗ №368452 згідно якого  ОСОБА_14   яка мешкає з адресою: АДРЕСА_1 , нібито 05.08.2003 року на підставі Рішення 11 сесії ХХІІІ скликання ІНФОРМАЦІЯ_2 від 24 грудня 1999 року за N?8 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1000 гектарів яка розташовується на території Таїровської селищної ради, АДРЕСА_3 (нині АДРЕСА_3 ), для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за результатами чого, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_16 , в порядку передбаченому чинним законодавством виготовлено та посвідчено копію державного акту на право приватної власності на землю серія РЗ №368452 згідно якого  ОСОБА_14   яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , нібито 05.08.2003 року на підставі рішення 11 сесії XXIII скликання ІНФОРМАЦІЯ_2 від 24 грудня 1999 року за №8 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1000 гектарів яка розташовується на території Таїровської селищної ради, АДРЕСА_3 (нині АДРЕСА_3 ), для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та здійснено запис до реєстру для реєстрації нотаріальних дій за номером 4465 від 16.04.2021 року.
Таким чином,  ОСОБА_14 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України, - використання завідомо підробленого документа, за попередньою змовою групою осіб.
Окрім того, досудовим розслідуванням встановлено, що  ОСОБА_14 , разом з невстановленими на теперішній час досудовим розслідуванням особами, у той саме день 16.04.2021 року, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, діючи з єдиним прямим умислом, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання  ОСОБА_14 разом з невстановленими на теперішній час досудовим розслідуванням особами, з метою посягання на суспільні відносини у сфері власності, використання завідомо підробленого офіційного документу та легалізацію грошових коштів, діючи через довіреного невстановленого в ході проведення досудового розслідування особи перебуваючи в приміщенні офісу № НОМЕР_1 інженера-землевпорядника ОСОБА_17 за адресою: АДРЕСА_5 , звернулась із заявою на відновлення меж земельної ділянки в натурі, виконання робіт по виготовленню технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою:  АДРЕСА_3 та надали, тим само використали завідомо підроблений офіційний документ, що містить зафіксовану на матеріальному носії інформацію, яка підтверджує певний факт, який здатний спричиняти певні правові наслідки чи може бути використаний як документ - доказ у правозастосовній діяльності - посвідчений 16.04.2021 року та зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_16 за номером 4465 копію державного акту на право приватної власності на землю серія РЗ №368452 згідно якого  ОСОБА_14 яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , нібито 05.08.2003 року на підставі рішення 11 сесії XXIII скликання ІНФОРМАЦІЯ_2 від 24 грудня 1999 року за N?8 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1000 гектарів яка розташовується на території Таїровської селищної ради, АДРЕСА_3 (нині АДРЕСА_3 ), для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Таким чином,  ОСОБА_14 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України, - використання завідомо підробленого документа, за попередньою змовою групою осіб.
Окрім цього,  ОСОБА_14 разом з невстановленими на теперішній час досудовим розслідування особами, діючи з єдиним прямим умислом, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання  ОСОБА_14 , з метою посягання на суспільні відносини у сфері власності, легалізацію грошових коштів та використання завідомо підробленого офіційного документу - державного акту на право приватної власності на землю серія РЗ №368452 згідно якого  ОСОБА_14 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , нібито 05.08.2003 року на підставі рішення 11 сесії ХХІІІ скликання ІНФОРМАЦІЯ_2 від 24 грудня 1999 року за N?8 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1000 гектарів яка розташовується на території Таїровської селищної ради, АДРЕСА_3 (нині АДРЕСА_3 ), для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), прибули до ІНФОРМАЦІЯ_3 що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , де надали, тим само використали завідомо підроблений офіційний документ, що містить зафіксовану на матеріальному носії інформацію, яка підтверджує певний факт, який здатний спричиняти певні правові наслідки чи може бути використаний як документ-доказ у правозастосовній діяльності, державному реєстратору ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_18 завідомо підроблений офіційний документ, а саме: державний акт на право приватної власності на землю серія РЗ №368452 згідно якого  ОСОБА_14  яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , нібито 05.08.2003 року на підставі рішення 11 сесії XXIII скликання ІНФОРМАЦІЯ_2 від 24 грудня 1999 року за №8 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1000 гектарів яка розташовується на території Таїровської селищної ради, АДРЕСА_3 (нині АДРЕСА_3 ), для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Таким чином,  ОСОБА_14 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України, - використання завідомо підробленого документа, за попередньою змовою групою осіб.
Також,  ОСОБА_14 обвинувачується у наступному:
Згідно ч. 1 ст. 83 Земельного кодексу України - землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю.
Згідно ч. 1 ст. 83 Земельного кодексу України - у комунальній власності а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.
Згідно ч.1 ст. 116 Земельного кодексу України - громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Відповідно до ч.1 ст. 123 Земельного кодексу України - надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної республіки Крим, Радою міністрів Автономної республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки зі зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).
Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно ст. 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Таким чином,  ОСОБА_14 обвинувачується в тому, що за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням на теперішній час особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, маючи єдиний прямий умисел на набуття, шляхом обману земельної ділянки, площею 0, 1000 гектарів, яка розташовується на території АДРЕСА_3 (нині АДРЕСА_3 ) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), всупереч вимогам ст.ст. 83, 116, 123, 125, 126 Земельного Кодексу України, які регламентують набуття і реалізацію права власності та користування на землю, з метою посягання на суспільні відносини у сфері власності з корисливих мотивів, легалізацію грошових коштів та використання завідомо підробленого офіційного документу 16.06.2021 приблизно об 12 годині 35 хвилин,  ОСОБА_14  за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням на теперішній час особами, прибувши до ІНФОРМАЦІЯ_3 що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , де надали державному реєстратору ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_18 завідомо підроблений офіційний документ, а саме: державний акт на право приватної власності на землю серія РЗ №368452 згідно якого  ОСОБА_14 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , нібито 05.08.2003 року на підставі рішення 11 сесії XXIII скликання ІНФОРМАЦІЯ_2 від 24 грудня 1999 року за N?8 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0, 1000 гектарів яка розташовується на території Таїровської селищної ради, АДРЕСА_3 (нині АДРЕСА_3 ), для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), після чого державним реєстратором ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_19 відповідно до порядку встановленим ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Постанови КМУ від 25.12.2015 N?1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», внесені відомості до державного реєстру та прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) про набуття  ОСОБА_14  права власності на земельну ділянку за кадастровим номером 5110136900:50:002:0021, що нібито знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , площею 0.1000 гектара, а фактично за адресою: АДРЕСА_3 .
Таким чином,  ОСОБА_14 за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням на теперішній час особами, шляхом обману, використовуючи завідомо підроблений офіційний документ, який спричинив набуття права власності на земельну ділянку за кадастровим номером 5110136900:50:002:0021, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , площею 0.1000 гектара, чим заподіяли майнову шкоду державі в особі ІНФОРМАЦІЯ_4 , код ЄРДПОУ НОМЕР_2 у розмірі 2 252 181 гривень 35 копійки, що згідно примітки до ст. 185 КК України, Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» перевищує 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян та є особливо великим розміром.
Таким чином,  ОСОБА_14 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, - заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому в особливо великих розмірах за попередньою змовою групою осіб.
Окрім того,  ОСОБА_14 обвинувачується в тому, що разом з невстановленими на теперішній час досудовим розслідуванням особами, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи про незаконність набуття права власності на земельну ділянку за кадастровим номером 5110136900:50:002:0021, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , а фактично за адресою: АДРЕСА_3 , площею 0, 1000 гектара, вирішили розпорядитися майном шляхом його відчуження (вчинення правочину).
Так, 19.06.2021 року, більш точний час в ході проведення досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_14 , разом з невстановленими на теперішній час досудовим розслідуванням особами, прибула до нотаріальної контори приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_16 за адресою: АДРЕСА_4 , де діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою легалізації (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом, уклала правочин із ОСОБА_20 , тобто з майном одержаним злочинним шляхом, особою, яка знала, що таке майно повністю одержано злочинним шляхом, договір купівлі-продажу земельної ділянки за кадастровим номером 5110136900:50:002:0021, що нібито знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , площею 0,1000 гектара, а фактично за адресою: АДРЕСА_3 посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_16 та зареєстрований в реєстру для реєстрації нотаріальних дій за номером 7925 від 19.06.2021 року за яким ОСОБА_20 придбав зазначену земельну ділянку за домовленістю сторін за 147 147 (сто сорок сім тисяч сто сорок сім) гривень 00 копійок.
Таким чином, ОСОБА_14 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 209 КК України, - володіння, розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, вчинення правочину з таким майном, вчинені особою, яка знала або повинна була знати, що таке майно прямо чи опосередковано, повністю одержано злочинним шляхом, вчинено за попередньою змовою групою осіб.
В ході досудового слідства та судового розгляду прокурор в основу обвинувачення  ОСОБА_14 посилається на наступні покази свідків. 
В судовому засіданні допитана свідок ОСОБА_18 пояснила, що з квітня 2021 року працює на посаді реєстратора в м. Овідіополь, керується в своїй роботі посадовою інструкцією. До неї звернулась особа для реєстрації. Через значний проміжок часу та великої кількості людей, не може пригадати обвинувачену. Громадян, які до них звертаються ідентифікують по паспорту, робить копію паспорта та ідентифікаційного коду. Вона знає, що це землі ІНФОРМАЦІЯ_2 , точніше сказати не може. Вона також не має компетенції перевіряти обтяження на землю. Якщо у особи не має довіреності, для представлення чужих інтересів, вона не може звернутись до реєстратора, тоді особа повинна особисто звертатись до реєстратора. 
В судовому засіданні допитана свідок ОСОБА_19 пояснила, що вона працює державним реєстратором ІНФОРМАЦІЯ_5 . Особи ідентифікуються за паспортом або довіреністю, адміністратор робить копії документів для мене. Заяву підписує заявник, який подає документи. Разом з заявою подається було подано державний акт та витяг з державного кадастру. Після реєстрації всі документи, які були підставою для реєстрації повертаються особі. Ця земельна ділянка вже була зареєстрована у Державному земельному кадастрі, і в неї все автоматично підтягнулось до нової реєстрації. Щодо об`єднання земельних ділянок вона цього не пам`ятає. Ніяких обтяжень по земельній ділянці не було, зазначена ділянка – це землі ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
В судовому засіданні допитана свідок ОСОБА_16 пояснила, що вона працює приватним нотаріусом по вул.. Генерала Петрова в м. Одесі. Договір посвідчувала вона, даний документ оглянула в судовому засіданні, дані документи посвідчувались при наявності оригіналів документів. Хто саме приходив, вона не пам`ятає, тому що багато людей. Розрахунок за договором відбувається без її участі. Документи, які вона посвідчувала наявні в матеріалах справи, особу посвідчує за оригіналом документів. Щодо об`єднання земельних ділянок їй ні чого не відомо. Всю інформацію вона отримувала з реєстру, скільки само було нотаріальних дій не пам`ятає. Будь яких заборон або обтяжень не було.

Стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_14 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України надано суду як доказинаступні письмові доказі:
Том №1:
- копія витягу з ЄРДР № 42021163010000040 від 19.07.2021 року (а.с. 1);
- копія рапорту прокурора ОСОБА_21 від 20.07.2021 року (а.с. 2);
- копія постанови про передачу за підслідністю матеріалів кримінального провадження від 19.07.2021 року (а.с. 3-4);
- копія постанови про призначення групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у кримінальному провадженні від 19.07.2021 року (а.с. 5-6);
 - копія супровідного листа від 26.07.2021 року (а.с. 7);
- копія постанови про доручення проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні від 29.07.2021 року (а.с. 8);
- копія постанови про доручення проведення досудового розслідування, створення групи слідчих по кримінальному провадженню від 21.02.2022 року (а.с. 9-10);
- копія постанови про призначення групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у кримінальному провадженні від 26.04.2022 року (а.с. 11-12);
- копія постанови про призначення групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурів у кримінальному провадженні від 19.12.2022 року (а.с. 13-14);
- копія постанови про виділення матеріалів досудового розслідування від 05.08.2021 року (а.с. 15-21);
- копія витягу з ЄРДР № 42021163010000024 від 02.06.2021 (а.с. 22);
- копія повідомлення БПФ « ІНФОРМАЦІЯ_6 » від 28.05.2021 року (а.с. 23-28);
- копія постанови про призначення групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у кримінальному провадженні від 02.06.2021 року (а.с. 29-30);
- копія доручення про проведення досудового розслідування від 12.06.2021 року (а.с. 31);
- копія повідомлення про початок досудового розслідування від 12.06.2021 року (а.с. 32);
- копія запиту ІНФОРМАЦІЯ_7 до ІНФОРМАЦІЯ_4 від 05.08.2021 року (а.с. 33-34);
- копія відповіді ОМР від 05.08.2021 року з додатками (а.с. 35-37);
- копія запиту ІНФОРМАЦІЯ_7 до ІНФОРМАЦІЯ_8 від 02.07.2021 року (а.с. 38-39);
- копія листа з ІНФОРМАЦІЯ_8 від 09.07.2021 року з додатками (а.с. 40-48);
- копія запиту ІНФОРМАЦІЯ_7 до ІНФОРМАЦІЯ_9 від 04.06.2021 (а.с. 49-50);
- копія листа ІНФОРМАЦІЯ_10 від 09.06.2021 року (а.с. 51-52);
- копія запиту ІНФОРМАЦІЯ_7 до ІНФОРМАЦІЯ_9 від 24.06.2021 (а.с. 53-54);
- копія листа ІНФОРМАЦІЯ_9 від 30.06.2021 року (а.с. 55-57);
- копія запиту ІНФОРМАЦІЯ_7 до ІНФОРМАЦІЯ_11 від 01.07.2021 року (а.с. 58-59);
- копія листа з ІНФОРМАЦІЯ_11 від 09.07.2021 року з додатками (а.с. 60-77);
- копія запиту ІНФОРМАЦІЯ_7 в ІНФОРМАЦІЯ_12 від 02.07.2021 року (а.с. 78-79);
- копія листа з ІНФОРМАЦІЯ_13 від 06.07.2021 року (а.с. 80);
- копія запиту ІНФОРМАЦІЯ_7 в ІНФОРМАЦІЯ_12 від 02.07.2021 року з додатком (а.с. 81-84);
- копія листа ІНФОРМАЦІЯ_13 від 06.07.2021 року з додатками (а.с. 85-90);
- копія запиту ІНФОРМАЦІЯ_7 до ІНФОРМАЦІЯ_14 від 22.06.2021 року (а.с. 91-92);
- копія листа ІНФОРМАЦІЯ_14 від 25.06.2021 року з додатками (а.с. 93-102);
- копія запиту ІНФОРМАЦІЯ_7 до ФОП ОСОБА_17 від 16.06.2021 року з додатками (а.с. 103-106);
- копія технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_3 з додатками (а.с. 107-149);
- копія листа ІНФОРМАЦІЯ_15 від 27.07.2021 року (а.с. 150);
- копія листа ІНФОРМАЦІЯ_14 від 07.07.2021 року (а.с. 151-161);
- копія листа ІНФОРМАЦІЯ_15 від 27.07.2021 року (а.с. 162);
- копія листа ІНФОРМАЦІЯ_16 від 21.07.2021 року з додатками (а.с. 163-186);
- копія листа ІНФОРМАЦІЯ_14 від 25.06.2021 року (а.с. 187-188);
- копія постанови про виділення матеріалів досудового розслідування з матеріалів кримінального провадження від 16.08.2021 (а.с. 189-193);
- копія запиту ІНФОРМАЦІЯ_7 до ІНФОРМАЦІЯ_16 від 29.07.2021 року (а.с. 194-195);
- копія листа ІНФОРМАЦІЯ_16 від 04.08.2021 з додатками (а.с. 196-228);
Том №2:
- копія клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів від 29.06.2022 року (а.с. 1-6);
- копія ухвали ІНФОРМАЦІЯ_17 від 30.06.2022 року (а.с. 7-9);
- копія супровідного листа приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_16 від 30.06.2022 року з додатками (а.с. 10-27);
- копія клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів від 30.06.2022 року (а.с. 28-34);
- копія ухвали ІНФОРМАЦІЯ_17 від 30.06.2022 року (а.с. 35-38);
- копія протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 28.07.2022 року з додатками «CD-диск» (а.с. 39-42);
- копія протоколу огляду предмету від 25.07.2022 року з додатками (а.с. 43-104);
- копія постанови про призначення оціночно-земельної експертизи від 18.02.2022 року (а.с. 105-109);
- копія супровідного листа від 21.02.2022 року (а.с. 110-112);
- копія супровідного листа ІНФОРМАЦІЯ_18 від 31.03.2022 року (а.с. 113-115);
- постанова про призначення додаткової оціночно-земельної експертизи за експертною спеціальністю 10.14 «Оцінка земельних ділянок» від 05.07.2022 року (а.с. 116-121);
- висновок експертів №22-2991 від 16.01.2023 року, з якого вбачається, що ринкова вартість земельної ділянки з кадастровим номером 5110136900:50:002:0021 загальною площею 0,0924 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , станом на 15.05.2021 становить: 2 252 181,35 грн, (два мільйони двісті п`ятдесят дві тисячі сто вісімдесят одну грн. 35 коп.), у розрахунку на 1 кв.м. земельної ділянки 2 437,43 грн. (дві тисячі чотириста тридцять сім грн 43 коп.) (а.с. 122-131);
- постанова про призначення почеркознавчої експертизи за експертною спеціальністю 1.1 «Дослідження почерку і підписів» від 17.06.2022 року (а.с. 133-138);
- клопотання про надання додаткових матеріалів і зразків та вчинення інших дій, пов`язаних із проведенням експертизи від 27.06.2022 року (а.с. 140);
- супровідний лист від 28.07.2022 року (а.с. 141-143);
- постанова про внесення змін від 29.08.2022 року (а.с. 144-149);
- висновок експерта судово-почеркознавчої експертизи №22-2689 від 05.10.2022 року, з якого вбачається, що рукописний запис « ОСОБА_14 » у наданому на експертизу примірнику Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19.06.2021, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_16 та зареєстрований в реєстрі за № 7925 (HPB 311106, 311107), розміщений в графі «Продавець:», виконаний ОСОБА_14 . Підпис від імені ОСОБА_14 у наданому на експертизу примірнику Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19.06.2021, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_16 та зареєстрований в реєстрі за N? 7925 (HPB 311106, 311107), розміщений в графі «Продавець:», виконаний самою ОСОБА_14 . Підпис від імені ОСОБА_14 у наданій на експертизу Заяві про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) (реєстраційний номер заяви 46255214; дата та час рестрації 16.06.2021 12;35:05), розміщений в графі «Підпис заявника», виконаний самою ОСОБА_14 (а.с. 152-159);
- копія паспорту громадянина України, РНОКПП ОСОБА_14 (а.с. 160);
- ордер адвоката, копія угоди N?87 про надання правничої допомоги (а.с. 161-162);
- постанова відібрання експериментальних зразків почерку від 13.06.2022 року (а.с. 163-167);
- запит (у порядку ст.ст. 40,93,110 КПК України) (а.с. 168);
- копія листа ІНФОРМАЦІЯ_19 до ІНФОРМАЦІЯ_20 від 14.02.2023 року (а.с. 169-173);
- копія заяви ОСОБА_22 від 21.02.2023 року (а.с.174-175);
- копія постанови про залучення представника потерпілого від 21.02.2023 року (а.с. 176-179);
- копія пам?ятки про процесуальні права та обов?язки потерпілого, представника потерпілого ОМР (а.с.180-182);
- витяг з ЄРДР №12023162480000297 від 01.03.2023 року (а.с.183-186);
- доручення про проведення досудового розслідування від 01.03.2023 року (а.с. 187);
- постанова про доручення проведення досудового розслідування від 01.03.2023 року (а.с. 188);
- повідомлення про початок досудового розслідування від 01.03.2023 року (а.с. 189);
- постанова про призначення групи прокурорів від 01.03.2023 року (а.с. 190-191);
- рапорт від 01.03.2026 року (а.с. 192-193);
- витяг з ЄРДР №12023162480000298 року (а.с. 194-197);
- доручення про проведення досудового розслідування від 01.03.2023 року (а.с. 198);
- постанова про доручення проведення досудового розслідування від 01.03.2023 року (а.с. 199);
- повідомлення про початок досудового розслідування від 01.03.2023 року (а.с. 200);
- постанова про призначення групи прокурорів від 01.03.2023 року (а.с. 201-202);
- рапорт від 01.03.2023 року (а.с. 203-204);
- витяг з ЄРДР №12023162480000299 від 01.03.2023 року (а.с. 205-208);
- доручення про проведення досудового розслідування від 01.03.2023 року (а.с. 209);
- постанова про доручення проведення досудового розслідування від 01.03.2023 року (а.с. 210);
- повідомлення про початок досудового розслідування від 01.03.2023 року (а.с. 211);
- постанова про призначення групи прокурорів від 01.03.2023 року (а.с. 212-213);
- рапорт від 01.03.2023 року (а.с. 214-215);
- витяг з ЄРДР №12023164480000107 від 01.03.2023 року (а.с. 216);
- постанова про доручення проведення досудового розслідування від 01.03.2023 року (а.с. 217);
- доручення про проведення досудового розслідування кримінальних проступків від 01.03.2023 року (а.с. 218);
- повідомлення про початок досудового розслідування від 01.03.2023 року (а.с. 219);
- постанова про призначення групи прокурорів від 01.03.2023 року (а.с. 220-221);
- рапорт від 01.03.2023 року (а.с. 222-223);
- витяг з ЄРДР 12023164480000108 від 01.03.2023 року (а.с. 224);
- постанова про визначення групи дізнавачів від 01.03.2023 року (а.с. 225);
- доручення про проведення досудового розслідування кримінальних проступків від 01.03.2023 року (а.с. 226);
- повідомлення про початок досудового розслідування. (а.с. 227);
- постанова про призначення групи прокурорів від 01.03.2023 року (а.с. 228-229);
- рапорт від 01.03.2023 року (а.с. 230-231);
- постанова про виділення матеріалів досудового розслідування від 01.03.2023 року (а.с. 232-244);
- витяг із ЄРДР №1202316248000309 від 01.03.2023 року (а.с. 245);
- постанова про об`єднання матеріалів досудових розслідувань від 01.03.2023 року (а.с. 246-249);
- витяг із ЄРДР №1202316448000107 від 01.03.2023 року (а.с. 250-254);
- постанова про призначення групи прокурорів від 01.03.2023 року (а.с. 255-256);
- пам`ятка про процесуальні права та обов`язки підозрюваного ОСОБА_14 з додатками (а.с. 257-264);
- рапорт від 01.03.2023 року з додатками (а.с. 264267);
Том №3: 
- копія клопотання про використання доказів у кримінальному провадженні від 04.10.2021 року (а.с. 1-7);
- копія ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 05.10.2021 року (а.с. 8-14);
- копія запиту (в порядку ст.ст. 40,93,110 КПК України) від 01.06.2022 року (а.с. 15-16);
- копія відповіді ІНФОРМАЦІЯ_14 від 02.06.2022 року (а.с. 17);
- копія паспорта громадянина ОСОБА_12 , заява про залучення до провадження як потерпілого від 16.06.2021 року (а.с. 18-21);
- постанова про залучення представника потерпілого від 16.06.2022 року (а.с. 22-27);
- копія пам`ятки про процесуальні права та обов`язки представника потерпілого (а.с. 28);
- копія ордеру про надання правничої допомоги від 08.06.2022 року з додатками (а.с. 29-34);
- копія паспорта ОСОБА_16 (а.с. 35-36);
- копія паспорта та ідентифікаційного коду ОСОБА_19 (а.с. 37 -39);
- копія паспорта та ідентифікаційного коду ОСОБА_18 (а.с. 40-41);
- копія запиту в порядку ст.ст. 38,40,93 КПК України, ст. 8 ЗУ «Про нотаріат» від 08.06.2022 року (а.с. 42 -45);
- копія супровідного листа приватного нотаріуса ОСОБА_16 від 11.06.2022 року з додатками (а.с. 46-114);
- копія рапорту від 16.06.2022 року (а.с. 115-118);
- доручення про проведення досудового розслідування від 16.06.2022 року (а.с. 119);
- копія витягу з ЄРДР №12022162480000787 від 16.06.2022 року (а.с. 120-121);
- копія постанови про доручення проведення досудового розслідування від 16.06.2022 року (а.с. 122);
- копія повідомлення про початок досудового розслідування від 16.06.2022 року (а.с. 123);
- копія постанови про призначення прокурора (групи прокурорів) від 16.06.2022 року (а.с. 124);
- копія рапорту від 16.06.2022 року (а.с. 125-126);
- копія доручення про проведення досудового розслідування від 16.06.2022 року (а.с. 127);
- копія витягу з ЄРДР №12022162480000786 від 16.06.2022 року (а.с. 128-129);
- копія постанови про доручення проведення досудового розслідування від 16.06.2022 року (а.с. 130);
- копія повідомлення про початок досудового розслідування від 16.06.2022 року (а.с. 131);
- копія постанови про призначення прокурора (групи прокурорів) від 16.06.2022 року (а.с. 132);
- копія рапорту від 16.06.2022 року (а.с. 133-134);
- копія доручення про проведення досудового розслідування від 16.06.2022 року (а.с. 135);
- копія витягу з ЄРДР №12022162480000788 від 16.06.2022 року (а.с. 136-137);
- копія постанови про доручення проведення досудового розслідування від 16.06.2022 року (а.с. 138);
- копія повідомлення про початок досудового розслідування від 16.06.2022 року (а.с. 139);
- копія постанови про призначення прокурора (групи прокурорів) від 16.06.2022 року (а.с. 140);
- копія рапорту від 16.06.2022 року (а.с. 141-142);
- копія доручення про проведення досудового розслідування від 16.06.2022 року (а.с. 143);
- копія витягу з ЄРДР №12022164480000424 від 16.06.2022 року (а.с. 144);
- копія постанови про призначення прокурора (групи прокурорів) від 16.06.2022 року (а.с. 145);
- копія повідомлення про початок досудового розслідування від 16.06.2022 року (а.с. 146);
- копія постанови про призначення групи прокурорів від 16.06.2022 року (а.с. 147);
- копія рапорту від 16.06.2022 року (а.с. 148-149);
- копія доручення проведення досудового розслідування від 16.06.2022 року (а.с. 150);
- копія витягу з ЄРДР №12022164480000425 від 16.06.2022 року (а.с. 151);
- копія постанови про доручення проведення досудового розслідування кримінальних поступків від 16.06.2022 року (а.с. 152);
- копія повідомлення про початок досудового розслідування від 16.06.2022 року (а.с. 153);
- копія постанови про призначення групи прокурорів від 16.06.2022 року (а.с. 154);
- копія рапорту від 16.06.2022 року (а.с. 155-156);
- копія доручення про проведення досудового розслідування від 16.06.2022 року (а.с. 157);
- копія витягу з ЄРДР №12022164480000426 від 16.06.2022 року (а.с. 158);
- копія постанови про доручення проведення досудового розслідування кримінальних поступків від 16.06.2022 року (а.с. 159);
- копія повідомлення про початок досудового розслідування від 16.06.2022 року (а.с. 160);
- копія постанови про призначення групи прокурорів від 16.06.2022 року (а.с. 161);
- копія постанови про об`єднання матеріалів досудового розслідування від 16.06.2022 року (а.с. 162-165);
- копія рапорту від 23.05.2022 року (а.с.166);
- копія актового запису про шлюб № 1395 укладеного між ОСОБА_20 та ОСОБА_23 (а.с. 167-168);
- копія актового запису про народження ОСОБА_23 (а.с. 169-172);
- копія актового запису про шлюб № 959 укладеного між ОСОБА_23 та ОСОБА_24 (а.с. 173-174);
- копія актового запису про народження ОСОБА_24 (а.с. 175-176);
- копія актового запису про укладення шлюбу між ОСОБА_25 та ОСОБА_26 (а.с. 177-178);
- копія запиту ІНФОРМАЦІЯ_7 до ІНФОРМАЦІЯ_21 від 13.09.2021 (а.с. 179-180);
- копія запиту ІНФОРМАЦІЯ_7 до ІНФОРМАЦІЯ_21 від 10.08.2021 року (а.с. 181-183);
- копія запиту ІНФОРМАЦІЯ_7 до ОМР від 10.08.2021 року (а.с. 184-187);
- копія запиту ІНФОРМАЦІЯ_7 до ІНФОРМАЦІЯ_2 від 13.09.2021 року (а.с. 188-189);
- копія відповіді ОМР від 02.09.2021 року (а.с. 190);
- копія відповіді ІНФОРМАЦІЯ_22 від 02.09.2021 року (а.с. 191);
- копія відповіді ІНФОРМАЦІЯ_23 від 27.09.2021 року (а.с. 192-193);
- копія відповіді ІНФОРМАЦІЯ_23 №4 від 16.09.2021 року (а.с. 194-195);
- копія відповіді ІНФОРМАЦІЯ_23 07.09.2021 року (Том 3 арк. спр. 196-198);
- копія запиту ІНФОРМАЦІЯ_24 14.06.2022 року (а.с. 199-205);
- копія відповіді ІНФОРМАЦІЯ_23 від 28.06.2022 року (а.с. 206-207);
- копія клопотання про тимчасовий доступ до речей та документів від 29.06.2022 р. (а.с. 208-215);
- копія ухвали ІНФОРМАЦІЯ_17 від 30.06.2021 року (а.с. 216-219);
- копія протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 28.07.2022 року з додатками (а.с. 220-221);
- опис речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, суду від 28.07.2022 року з додатками (а.с. 222-233);
- копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме на земельну ділянку 5110136900:50:002:0023 з додатками (а.с. 234-240);
- копія заяви ОСОБА_20 (а.с. 241-242);
- заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) ОСОБА_14 (а.с. 243-244);
- копія клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів від 19.07.2021 року (а.с. 245-250);
- копія ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21.07.2022 року (а.с. 251-256);
- копія протоколу тимчасового доступ до речей і документів від 11.08.2022 року з додатками (а.с. 255-258).
Прокурор, який підтримує обвинувачення у зазначеному кримінальному провадженні в судовому засіданні відмовився від допиту свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_27 , ОСОБА_12 , інші учасники кримінального провадження погодились з прокурором.
Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначених КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_28 в інкримінованих їй кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України винною себе не визнала, пояснила, що у 1999 року вона звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою отримання земельної ділянки, бо не використала права приватизації, знала, що в сільській раді є земля і хотіла там отримати земельну ділянку,написала заяву для розгляду питання на сесії, яка відбудеться найближчим часом. Їй стало відомо, що сесія не відбулася, сесію перенесли, потім їй повідомили, що їй виділили ділянку 10 соток, і вона може прибути і їй покажуть де вона розташована. Вона приїхала, їй показали рішення сесії, показали земельну ділянку сказали, що треба отримувати державний акт і що юрист сільської ради зможе допомогти, але вона відмовилася, сама звернулася до кадастру і там отримала державний акт у 2003 році, ставши власницею цієї земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3 . Вона періодично їздила на земельну ділянку, займалася прибиранням бур`яну, визначила межі ділянки своєї ділянки кілочками. У зв`язку з похилим віком вона вирішила переоформити ділянку на свого сина ОСОБА_29 , коли він про це дізнався, він запитав її, чи не продаються там ділянки по сусідству, вона відповіла, що не знає. Приїхавши на ділянку десь у 2020 році, вона зустріла там ОСОБА_30 , її ділянка була по сусідству, яка повідомила, що хоче продати свою ділянку. Вона проконсультувалася у юриста, який сказав, що треба реєструвати в реєстрі земельну ділянку і отримувати витяг, для цього треба зробити технічну документацію. Підготувавши всі документи вона вирушила до ЦНАПУ, подала там заяву і їй присвоїли кадастровий номер, оригінал державного акту вона віддавала в ЦНАП, на угоді у нотаріуса також був державний акт але не пам`ятає який саме він був. Угоду вона укладала у нотаріуса, його офіс знаходився на Черемушках в місті Одесі, для укладання угоди, вона давала документи та свій паспорт, підписувала папери.
Захисник ОСОБА_11 в судових дебатах зазначила, що досліджені в суді докази не доводять вину ОСОБА_14 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.358, ч.2 ст.28 ч.4 ст.358, ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 209 КК України, тому слід її виправдати з наступних підстав:
1. Так орган досудового слідства разом з прокурором стверджують, що ОСОБА_14 підробила офіційний документ, який видається підприємством, установою, організацією, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою використання його підроблювачем за попередньою змовою групою осіб та використовувала завідомо підроблений документ, за попередньою змовою групою осіб при обставина викладених в обвинувальному акті, проте державний акт на право приватної власності на землю серія РЗ №368452 є оригінальним документом отриманим у ІНФОРМАЦІЯ_25 та не є підробленим. Окрім того, у матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які підтверджують, що вказаний державний акт є підробленим. Стороною обвинувачення під час досудового розслідування не проводилася експертиза, з метою встановлення оригінальності державного акту. Також, є цікавим яким чином сторона обвинувачення стверджує та обвинувачує ОСОБА_14 у підроблені державного акту, якщо оригінал державного акту серія РЗ №368452 загублений, а експертиза не проводилася. 
Крім того, захисник ОСОБА_11 зазначила, що  ОСОБА_14 не мала ніякого злочинного умислу звертаючись до інженера-землевпорядника ОСОБА_17 , вона навпаки звернулась до нього, документи надсилала поштою, отримала виконану роботу щодо технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відведення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості за адресою АДРЕСА_3 . 
У  ОСОБА_14 не було жодного умислу на отримання чи використання підробленого документу, у зв`язку із чим відсутня суб`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, а тому позиція сторони обвинувачення щодо дії  ОСОБА_14 є безпідставна та не відповідає дійсності. 
Окрім того,  ОСОБА_14 не має відповідати за помилки посадових осіб, які не дотрималися належної процедури реєстрації та передачі на зберігання документів до іншого органу.
2.  ОСОБА_14 за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням на теперішній час особами, шляхом обману, використовуючи завідомо підроблений офіційний документ, який спричинив набуття права власності на земельну ділянку за кадастровим номером 5110136900:50:002:0021, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , площею 0.1 гектара. Відсутній склад кримінального правопорушення у ОСОБА_14 оскільки, суб`єктивна сторона ст. 190 КК України характеризується прямим умислом, тобто особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання.
Однак в діях  ОСОБА_14 відсутній прямий умисел, оскільки вона діяла в межах передбачених законом і на підставі оригіналів документів, які були їй надані ІНФОРМАЦІЯ_26 . Вона не знала та не могла навіть передбачити, що посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_2 згодом втратять другий примірник державного акту на право власності на земельну ділянку серія РЗ №368452, через що згодом її звинуватять у підроблені вказаного документу. 
Є незрозумілим, яким чином було встановлено що  ОСОБА_14 діяла за попередньою змовою, оскільки свідки зазначають, що обвинувачена самостійно зверталася до органів державної влади. Також в обвинувальному акті зазначено, що  ОСОБА_14 діяла шляхом обману (свідоме повідомлення неправдивих відомостей або приховування справжніх фактів), але знову ж таки це нічим не підтверджується та не може підтверджуватись, оскільки обвинувачена діяла в межах закону, вона не спотворювала та не приховувала справжніх фактів, також не повідомляла неправдиві відомості.
3.  ОСОБА_14 «уклала правочин із ОСОБА_20 », тобто особи, які здійснювали правочин є встановленими, що підтверджується матеріалами досудового розслідування та допитом свідка приватного нотаріуса ОСОБА_16 . 
У діях, які інкримінуються  ОСОБА_14 відсутній склад кримінального правопорушення ч. 2 ст. 209 КК України - володіння, розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, вчинення правочину з таким майном, вчинені особою, яка знала або повинна була знати, що таке майно прямо чи опосередковано, повністю одержано злочинним шляхом, вчинено за попередньою змовою групою осіб.
Враховуючі, що  ОСОБА_14 набула право власності на земельну ділянку у встановлений законом спосіб, тому у даному випадку відсутня суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, і відповідно до Конституції України, вона мала право на розпорядження своєю власністю, укласти угоду продажу земельної ділянки, яка була здійсненна в межах передбачених законом. 
Відповідно до статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про те, що їх не можна покласти в основу обвинувачення, оскільки частина із них здобута з грубим порушенням норм чинного процесуального законодавства, а інші - як самі по собі, так і в сукупності - не підтверджують прямо чи опосередковано існування обставин, про які зазначено в обвинувальному акті. Тому, суд дійшов висновку, що сторона обвинувачення вину ОСОБА_14 у вчиненні нею кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України не довела виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 р. № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
За ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Згідно з положеннями ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Статтею 91 КПК України на слідчого та прокурора покладено обов`язок доведення вини у вчиненні кримінального правопорушення.
При цьому, обвинувачення повинно довести "кожний факт", пов`язаний зі злочином, щоб "не існувало жодної розумної підстави для сумнівів". Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого по суті означає, що жодна з сумнівних обставин не може бути покладена в основу обвинувальних тез по справі, тобто воно висуває вимогу повної і безумовної доведеності обвинувачення. Ця вимога має на меті охорону законних інтересів обвинуваченого і служить гарантією досягнення істини у справі.
Таким чином, правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого виступає гарантією не тільки для обвинуваченого, воно служить також гарантією досягнення мети правосуддя. Завдяки даному правилу досягається об`єктивна істина, так як обвинувачення ґрунтується тільки на безсумнівних доказах і безспірних фактах.
Згідно п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1954 року кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.
Суд зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог Конституції України, міжнародних договорів, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, тобто з урахуванням рішень Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини, ст. 62 Конституції України (презумпція невинуватості) та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Зі змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» п.45, суд при оцінці доказів керується доведення «поза розумним сумнівом».  Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або неспростовних презумпцій щодо фактів означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.
Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Суд наголошує, що саме на стороні обвинувачення лежить тягар доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Аналізуючи показання обвинуваченої ОСОБА_14 під час судового розгляду, суд приходить до висновку, що вони є послідовними, правдивими, узгоджуються між собою та в цілому із сукупністю інших доказів досліджених судом, оцінку достовірності та допустимості, яких буде наведено нижче.
Під час судового розгляду прокурор у якості доказу вчинення злочину, надав суду копію державного акту на право приватної власності на землю Серії РЗ №368452 з посиланням, що він має ознаки підроблення, проте в матеріалах кримінального провадження відсутня доказова база щодо підробки, а саме судової експертизи про виявлення акту підробки, крім того прокурором не надано достовірної інформації, належних доказів, що вказаний державний акт не видався державними органами, крім того прокурором не наданий оригінал державного акту на право приватної власності на землю ІНФОРМАЦІЯ_27 . 
В судовому засіданні досліджений лист з ІНФОРМАЦІЯ_28 від 16.09.2021 року з якого вбачається, що на підставі Постанови Верхової Ради України від 07.02.2002 року №3064-ІІІ «Про зміну меж міста Одеси, Одеської області», земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 включені до складу земель м. Одеси та з 01.01.2006 року зняті з обліку в Овідіопольському районі. Згідно Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, що зберігається у відділі, відсутній запис щодо реєстрації державного акту серії РЗ№368452, від 05.08.2003) на право власності на землю і право постійного користування землею гр. ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_3 . Другий примірник державного акту серії РЗ№368452, реєст. (№208-81 від 05.08.2003) на право власності на землю і право постійного користування землею гр. ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_3 до відділу архіву не надходив. Документація із землеустрою на земельну ділянку гр. ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_3 до Державного фонду документації із землеустрою відділу на зберігання не надходила. 
Крім того відповідно до копії листа ІНФОРМАЦІЯ_21 від 27.09.2021 року вбачається, що згідно Книг реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі станом на 31.12.2012 року відсутні відомості щодо реєстрації державного акту серії РЗ№368452, реєст. №208-80 від 05.08.2003 на право власності на землю і право постійного користування землею гр. ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_3 до архіву відділу не надходив. Документація із землеустрою на земельну ділянку гр. ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_3 на зберігання не надходило. У зв`язку з відсутністю будь-якої інформації та архівних документів на вказану земельну ділянку в управлінні, надати витяг з Поземельної книги станом на сьогодні неможливо. 
Також судом досліджений лист ІНФОРМАЦІЯ_21 від 07.09.2021 року з якого вбачається, що 11.06.2021 року здійснення державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 5110136900:50:002:0021, площею 0,0924 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_3 . Державну реєстрацію здійснено на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). 
В матеріалах справи наявні наступні документи, які стали підставою для реєстрації, а саме: витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності з якого вбачається, що витяг сформовано ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_29 , в графі підстава для державної реєстрації: зазначений державний акт на право власності на землю, серії та номер РЗ№368452, виданий 05.08.2003, видавник ІНФОРМАЦІЯ_30 , додатки до вказаного витягу додаються: копії рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, кадастровий план земельної ділянки, державний акт на право приватної власності на землю серії РЗ№368452. Заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №46255214 від 16.06.2021 року о 12:35:05 годину, підписана власноруч ОСОБА_14 висновок експерта №22-2689 від 05.10.2022 року.
Також в матеріалах справи наявна копія технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_14 для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_3 , з додатками, яка була розроблена ФОП ОСОБА_17 , який діяв на підставі сертифікату інженера-землевпорядника №013042 від 04.08.2015 р. Вказана документація підтверджує факт звернення саме ОСОБА_14 для розроблення технічної документації, яка в подальшому використовувалась для реєстрації в реєстрі речових прав.
Крім того органом досудового слідства та прокурором в судовому засіданні не надано беззаперечних доказів, що державний акт на право приватної власності на землю Серії РЗ№368452 має ознаки підробки відсутні будь-які висновки або експертне дослідження з цього приводу, яке могло підтвердити ознаки підробки. 
Аналізуючи вище викладене у сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження, суд приходить до висновку, що орган досудового розслідування разом з прокурором не довели в судовому засіданні факт підробки державного акту на право приватної власності на землю Серії РЗ№368452 або іншого факту не законного отримання, в державних органах уповноважених на видачу вказаного акту. 
Відповідно до ч. 2 ст. 28 КК України кримінальне правопорушення визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення, домовилися про спільне його вчинення.
У п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 06.11.2009 визначено, що злочин визначається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб`єктами цього злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину. При цьому можливий розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину.
Домовленістю групи осіб про спільне вчинення злочину є узгодження об`єкту злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення та змісту виконуваних функцій, яке може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій, що висловлені не у формі усної чи письмової пропозиції, а безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір.
Таку домовленість (або змову) може бути досягнуто лише шляхом обміну інформацією між учасниками і лише до моменту виконання його об`єктивної сторони. Хоча інформація може бути виражена не лише у вербальній формі, але й жестами та діями, але у будь-якому разі має бути доведено, що до початку вчинення злочину такий обмін інформацією відбувся, без чого не можна вважати, що між учасниками досягнуто домовленості (тобто змови).
Таким чином, будь-який обмін інформацією (вербальний чи невербальний) має не залишати сумнівів у тому, що між учасниками спілкування досягнуто домовленості про вчинення певного злочину.
Під час судового розгляду не було надано жодних доказів, що між обвинуваченою ОСОБА_14 та невідомими особами відбувся обмін інформацією, згідно з якою кожному з них було очевидно, що вони діють спільно з метою вчинення описаних в обвинувальному акті протиправних діянь. Жоден зі свідків не підтвердив обмін інформацією між обвинуваченою, її спільні зустрічі з невстановленою особою, листування між ними, будь-яке приватне спілкування іншого характеру, під час якого обвинувачена могла б узгодити свої дії та розподілити ролі у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень. Так органом досудового розслідування або прокурором взагалі не доведена обставина, що ОСОБА_14 не зверталася до інженера-землевпорядника ОСОБА_17 , зазначена особа не допитувалась взагалі у якості свідка, крім того прокурором не надано доказів, що ОСОБА_14 діяла за попередньою змовою групою осіб. 
Отже, як вбачається з обвинувального акта, досудовим розслідуванням не встановлено ні виконавця цього злочину, ні способу, ні часу, ні місця, ні обставин його вчинення.
На підставі аналізу доказів, описаних у вироку, виходячи з конкретних обставин провадження, встановлених під час судового розгляду, суд дійшов висновку, що діям обвинувачених не притаманні ознаки попередньої змови, адже відсутні підтвердження того, що її дії охоплювалися єдиним умислом, або хоча б були узгодженими між собою.
Як зазначив Верховний Суд, для кваліфікації дій за ч. 3, 4 ст. 358 КК України обов`язково має бути доведено, що особа завідомо усвідомлювала підробленість відповідного документа. Сам лише факт подання або використання документа не є достатнім для висновку про наявність прямого умислу. За відсутності належних, допустимих і достатніх доказів обізнаності особи щодо підробленості документа обвинувачення не відповідає стандарту доведення поза розумним сумнівом.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 18.01.2024 у справі №761/25259/17, також такий підхід у справах №722/889/17, №201/11833/16-к. 
Стороною обвинуваченні не здобуті та не надані суду для дослідження докази в підтвердження того хто та з якою метою виготовив вказаний документ, а тому робити припущення про те, що документ який був саме у ОСОБА_14 – підроблений, у суду не має правових підстав.
Таким чином, під час судового розгляду даного кримінального провадження, стороною обвинувачення, не надано суду належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 84-86 КПК України, в підтвердження того, що ОСОБА_14 в дійсності коли-небудь зверталась до когось з подібним проханням, і діяла за попередньою змовою групою осіб, а тому за даними епізодами ОСОБА_14 слід виправдати за відсутністю і діянні складу кримінального правопорушення.
Таким чином, що стосується обвинувачення ОСОБА_14 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого 190 ч.4 КК України, суд дійшов наступних висновків.
Згідно ст. 190 КК України шахрайством є заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього.
Поряд з наведеним, відповідно до положень ст. 190 КК України, шахрайство - це заволодіння майном або набуття права на нього шляхом обману потерпілого чи зловживання його довірою. Отже предметом шахрайства є як чуже майно, так і право на нього. З об`єктивної сторони шахрайство полягає в протиправному заволодінні чужим майном, в набутті права на нього шляхом обману потерпілого чи зловживання його довірою. При цьому обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності або обов`язковості передачі йому майна чи права на нього. Особливістю шахрайства є те, що винний заволодіває чужим майном шляхом спонукання самого потерпілого до передачі йому майна чи уступки права на майно.
ВС зауважив, при шахрайстві потерпілий, будучи введеним в оману, сам добровільно передає винному майно чи права на нього. При цьому, на відміну від відкритого викрадення майна (грабежу), закінченим шахрайство вважається з моменту фактичного одержання винним майна чи права на нього.
Обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. При цьому обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього.
Якщо ж обман або зловживання довірою були лише способом отримання доступу до майна, а вилучення майна відбувалося відкрито, то склад шахрайства відсутній, і такі дії потрібно кваліфікувати як грабіж.
Зловживання довірою - це використання винним відносин довіри, які є основою правовідносин або існують в особистих стосунках, вчинене з метою протиправного заволодіння чужим майном.
Об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні чужим майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.
При цьому суб`єктивна сторона шахрайства передбачає наявність прямого умислу.
Згідно обвинувального акта: «… ОСОБА_14 обвинувачується у тому, що за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням на теперішній час особами, маючи єдиний прямий умисел на набуття, шляхом обману, земельної ділянки площею 0, 1000 гектарів яка розташовується на території АДРЕСА_3 (нині АДРЕСА_3 ) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), всупереч вимогам ст.ст. 83, 116, 123, 125, 126 Земельного Кодексу України, які регламентують набуття і реалізацію права власності та користування на землю, з метою посягання на суспільні відносини у сфері власності з корисливих мотивів, легалізацію грошових коштів та використання завідомо підробленого офіційного документу 16.06.2021 приблизно об 12 годині 35 хвилини ОСОБА_14 за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням на теперішній час особами, прибувши до ІНФОРМАЦІЯ_3 що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 де надали, державному реєстратору ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_18 завідомо підроблений офіційний документ, а саме: державний акт на право приватної власності на землю серія РЗ №368452 згідно якого ОСОБА_14 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , нібито 05.08.2003 року на підставі рішення 11 сесії ХХIІI скликання ІНФОРМАЦІЯ_2 від 24 грудня 1999 року за №8 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1000 гектарів яка розташовується на території Таїровської селищної ради, АДРЕСА_3 (нині АДРЕСА_3 ) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), після чого державним реєстратором ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_19 відповідно до порядку встановленим ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Постанови КМУ від 25.12.2015 №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», внесені відомості до державного реєстру та прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) про набуття ОСОБА_14 права власності на земельну ділянку за кадастровим номером 5110136900:50:002:0021, що нібито знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , площею 0,1000 гектара, а фактично за адресою: АДРЕСА_3 ».
Отже, вказаний епізод обвинувачення ОСОБА_14 які працюють державними реєстраторами в судовому засіданні підтвердили, що реєструють правочини тільки за наявності особи та документів, які необхідні для реєстрації, крім того будь-яких сумнівів у достовірності наданих документів не виникало, обтяження були відсутні, також був наданий повний пакет документів, щоб провести договір куплі-продажу, дані документи були перевірені, будь-яких сумнівів не викликали, під час проведення правочину були присутні учасники правочину особисто з оригіналами документів. 
Крім того з показів свідка ОСОБА_16 під час реєстрації правочину між ОСОБА_14 та ОСОБА_20 будь які обтяження були відсутні, крім того інформацію по реєстру речових прав без будь-яких проблем підтягнулась з старого реєстру в новий, також був наданий повний пакет документів, щоб провести договір куплі-продажу, дані документи були перевірянні, будь-яких сумнівів не викликали, під час проведення правочину були присутні учасники правочину особисто з оригіналами документами.  
Вищевикладене про не обізнаність дій  ОСОБА_14 , підтверджує висновок експерта судово-почеркознавчої експертизи №22-2689 від 05.10.2022 року, що саме  ОСОБА_14  підписувала заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо прав власності) за реєстраційним номером: 46255214 з датою та часом реєстрації 16.06.2021 року 12:35:05, розміщений в графі «Підпис заявника», запис « ОСОБА_14 » у договорі купівлі - продажу земельної ділянки від 19 червня 2021 року, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_16 та зареєстрованому в реєстрі за №7925, розміщений в графі «продавець», виконаний  ОСОБА_14 . 
Не вдаючись до аналізу хто та на якій стадії не зберіг другий примірник державного акту, ОСОБА_14 діяла в межах та на підставі діючих документів звертаючись до органу ЦНАП, тому факт подання державному реєстратору цієї заяви з доданими до неї документами призвів до конкретних юридично-визначених наслідків, а саме: державної реєстрації права власності на земельну ділянку за кадастровим номером 5110136900:50:002:0021, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , площею 0.0924 гектара.
Таким чином, зміст, форма, спосіб створення та використання цих документів слід розглядати лише в контексті наслідків, до яких вони призвели, зокрема в розумінні тих прав та обов`язків, які виникли внаслідок цієї державної реєстрації.
Порядок набуття права власності на земельні ділянки (або право користування, оренди) чітко врегульовано законодавством України та має чітку практику застосування. Зокрема, ст. 78 Земельного кодексу України визначено, що право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ст. 125 ЗК України в імперативному порядку визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. До того ж, згідно ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Формування земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Документація із землеустрою розробляється в електронній та паперовій формах у виді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації.
Порядок складання проектної документації, вимоги до змісту документації із землеустрою, її форми, обсягу, типу землевпорядної, графічної, геодезичної, містобудівної та іншої інформації, а також порядок погодження проекту щодо відведення земельних ділянок визначено спеціальним Законом України «Про землеустрій», Земельним Кодексом України та низкою відомчих нормативно-правових актів.
Судом встановлено, що 18.06.2021 державним реєстратором ІНФОРМАЦІЯ_29 ОСОБА_19 прийнято рішення за індексним номером 58825494 про реєстрацію права приватної власності за  ОСОБА_14 на земельну ділянку площею 0, 0924 га за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер 5110136900:50:002:0021. Підставою для державної реєстрації зазначено державний акт на право приватної власності на землю, серія та номер Р3 №368452, виданий 05.08.2003 року ІНФОРМАЦІЯ_26 на підставі рішення 11 сесії ХХII скликання ІНФОРМАЦІЯ_2 від 24.12.1999 №8.
Відповідно до листа ІНФОРМАЦІЯ_28 від 16.09.2021 року за № 303/43-21 надана відповідь про те, що записи щодо реєстрації таких державних актів на право власності на землю у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі, стосовно державного акту серії РЗ№368452, гр.  ОСОБА_14 , за адресою: АДРЕСА_3 , що зберігається у відділі – відсутній. Другий примірник державного акту серії РЗ№368452 на право користування власності на землю і право постійного користування землею гр ОСОБА_14 , за адресою: АДРЕСА_3 до архіву відділу на зберігання не надходив. 
Згідно з листом ІНФОРМАЦІЯ_21 від 27.09.2021 року №10-15-0.3-6502/2-21 вбачається, що на підставі Постанови Верхової Ради України від 07.02.2002 року №3064-ІІІ «Про зміну меж міста Одеси, Одеської області», земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 включені до складу земель м. Одеси.
Отже, спростувати факт видачі Державного акту на право приватної власності на землю, серія Р3 № 368452 від 05.08.2003 року, прокурор в судовому засіданні не зміг.
Відомості щодо повернення Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі щодо реєстрації до ІНФОРМАЦІЯ_21 , відсутні. 
Окрім того, у матеріалах кримінального провадження відсутні копії вказаної книги, до листа вони не додавалися, тому інформація зазначена у листі від 16.09.2021 року за № 303/43-21 є сумнівною в цілому. 
Окрім того, Київською окружною прокуратурою м. Одеси направлено запит на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 за № 5248вих-21 від 13.09.2021 року, з метою отримання інформації, стосовно видачі Державного акту на право приватної власності на землю серія Р3 № 368452 від 05.08.2003 року та на інші земельні ділянки.
Проте, в матеріалах кримінального провадження відсутня відповідь ІНФОРМАЦІЯ_2 на вищезазначений запит, що в свою чергу не спростовує факту отримання  ОСОБА_14 державного акту серія Р3 № 368452.
З урахуванням вищевикладеного суд зазначає, що всі перелічені листи та в цілому матеріали справи не містять доказів того, що обвинувачена не отримувала земельну ділянку у власність, вони лише підтверджують факт того, що інформація відсутня через виїмку та не повну передачу документів до архіву. Проте жодний документ не містить інформацію, що ОСОБА_14 спірна земельна ділянка не передавалася.
В судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_18 показали, що ОСОБА_14 особисто зверталась в ІНФОРМАЦІЯ_29 для відповідної реєстрації ОСОБА_14 передала повний пакет документів, які дають право для подальшої реєстрації, крім того будь-яких обтяжень або заборон на відчуження вказаної земельної ділянки – відсутні.
Аналізуючи вище викладене з матеріалами кримінального провадження ОСОБА_14 діяла на підставі наявних у неї документів які були засвідчені належним чином у нотаріуса, дана обставина також була досліджена судом і підтверджена показами свідка ОСОБА_16 , що під час завірення будь-якої копії обов`язково наявний оригінал.
Відтак, органом досудового розслідування в провину ОСОБА_14 за даним епізодом ставиться лише один факт, що відсутній другий примірник державного акту на землю в архівах, який може підтвердити справжність наявного державного акту на право приватної власності на землю Серії РЗ№368452 у ОСОБА_14 , яка по суті взагалі не несе відповідальність за дії державних органів які видали вказаний акт, та повинні другий примірник зберігати в державних органах.  
Суд звертає увагу, що не зберігання другого примірнику державних актів, за наявності першого примірника у власників, не свідчить про їх недійсність, адже особи не можуть нести відповідальність за недбалість уповноважених органів, зобов`язаних на їх зберігання відповідно до Інструкції про порядок складання,видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №43 від 04.04.1999 (яка була чинною на момент видачі державних актів третім особам).
Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Враховуючі вищевикладені обставини, твердження викладені в обвинувальному акті щодо заволодіння ОСОБА_14 чужим майном (земельною ділянкою) шляхом обману, не доведений належними доказами, має ознаки припущень, тому суд вважає, що ОСОБА_14 за цим епізодом слід виправдати за відсутністю події кримінального правопорушення.
Що стосується обвинувачення ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого.2 ст. 209КК України, суд дійшов до наступних висновків.
Згідно зі ст. 4 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» від 14.10.2014 року до легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, належать будь-які дії, пов`язані із вчиненням фінансової операції чи правочину з активами, одержаними внаслідок вчинення злочину, а також вчиненням дій, спрямованих на приховання чи маскування незаконного походження таких активів чи володіння ними, прав на такі активи, джерел їх походження, місцезнаходження, переміщення, зміну їх форми (перетворення), а так само набуттям, володінням або використанням активів, одержаних внаслідок вчинення злочину.
Диспозицією ст.209 КК України передбачено, що легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, є вчинення фінансової операції чи правочину з коштами або іншим майном, одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, а також вчинення дій, спрямованих на приховання чи маскування незаконного походження таких коштів або іншого майна чи володіння ними, прав на такі кошти або майно, джерела їх походження, місцезнаходження, переміщення, зміну їх форми (перетворення), а так само набуття, володіння або використання коштів чи іншого майна, одержаних внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів.
Відповідно до п. п. 2, 5, 12, 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про кримінальну відповідальність за легалізацію (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом» від 15.04.2015 №5 кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 209 КК настає в разі вчинення хоча б однієї з таких дій, що передували легалізації (відмиванню) доходів:
1) фінансової операції з коштами або іншим майном, одержаними внаслідок вчинення предикатного діяння чи укладення угоди щодо них;
2) дій, спрямованих на приховання чи маскування: а) незаконного походження таких коштів або іншого майна; б) володіння ними; в) прав на такі кошти або майно; г) джерела їх походження; д) місцезнаходження; е) переміщення;
3) набуття, володіння або використання таких коштів чи іншого майна;
4) повторно;
5) вчинено за попередньою змовою групою осіб, або у великому розмірі.
Відповідальність за зазначені дії настає лише в разі, коли кошти або інше майно, що є предметом легалізації, були одержані внаслідок вчинення предикатного діяння (передбаченого п. 1 примітки до ст. 209 КК, яке передувало легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом) і ці дії були вчинені умисно з метою надання правомірного вигляду володінню, використанню, розпорядженню такими коштами або майном, їх набуттю чи для приховання джерел їх походження.
Злочин, відповідальність за який передбачена ст. 209 КК України, вважається закінченим з моменту вчинення будь-якої із зазначених у цій статті дій, спрямованих на надання правомірного вигляду володінню, користуванню, розпорядженню, набуттю таких коштів чи іншого майна або на приховання чи маскування незаконного походження таких коштів або іншого майна чи володіння ними, прав на такі кошти або майно, джерела їх походження, місцезнаходження, переміщення, а також вчинення з ними фінансової операції чи укладення щодо них угоди.
Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 209 КК України, характеризується наявністю прямого умислу, тобто особа усвідомлює, що легалізує кошти та інше майно, здобуті злочинним шляхом, і бажає їх легалізувати, приховавши справжнє джерело їх походження та видавши отримані злочинним шляхом доходи за легальні (законні). Зазначене зумовлює і мету вчинення злочину - ввести неправомірно отримані кошти та майно в легальний сектор економіки. У зв`язку з тим, що особливості предмета злочину прямо зазначені в законі, особа має усвідомлювати, що діє або повинна діяти саме щодо грошових коштів або іншого майна, здобутих злочинним шляхом, сумлінна помилка або необізнаність щодо їх злочинного походження виключає відповідальність за ст. 209 КК України.
Кваліфікуючою ознакою ч. 2 ст. 209 КК України – вчинення відмивання за попередньою змовою групою осіб має місце в тому разі, коли в ньому брали участь як співвиконавці дві чи більше особи, які до вчинення діяння домовилися відмити доходи, одержані внаслідок вчинення предикатного діяння. 
Таким чином, у даному кримінальному провадженні за епізодом для притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_14 за ч.2 ст.209 КК України, прокурор повинен був надати суду докази та довести, що обвинувачена володіла, розпоряджалась майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, вчинення правочину з таким майном, вчинені особою, яка знала або повинна була знати, що таке майно прямо чи опосередковано, повністю одержано злочинним шляхом, вчинено за попередньою змовою групою осіб.
Судом досліджені докази, якими обґрунтовується обвинувачення, однак з них вбачається здійснення правочину щодо відчуження земельної ділянки шляхом укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки за кадастровим номером 5110136900:50:002:0021, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , площею 0.1000 гектара посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_16 та зареєстрований в реєстру для реєстрації нотаріальних дій за номером 7925 від 19.06.2021 року за яким ОСОБА_20 придбав зазначену земельну ділянку за домовленістю сторін, але факт укладання договору купівлі – продажу не доводить вину, та не є достатнім для доведення вчинення, інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 209 КК України. 
Відповідно до обвинувального акту  ОСОБА_14  обвинувачується у тому, що разом з невстановленими на теперішній час досудовим розслідуванням особами, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою легалізації (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом, достовірно знаючи про незаконність набуття права власності на земельну ділянку за кадастровим номером 5110136900:50:002:0021, що нібито знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , а фактично за адресою: АДРЕСА_3 площею 0,1000 гектара, вирішили розпорядитися майном шляхом його відчуження (вчинення правочину).
Так, 19.06.2021 року, більш точний час в ході проведення досудового розслідування не встановлено,  ОСОБА_14 , разом з невстановленими на теперішній час досудовим розслідуванням особами, прибула до нотаріальної контори приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_16 за адресою: АДРЕСА_4 , де діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою легалізації (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом, уклала правочин із ОСОБА_20 , тобто з майном одержаним злочинним шляхом, особою, яка знала, що таке майно повністю одержано злочинним шляхом, договір купівлі-продажу земельної ділянки за кадастровим номером 5110136900:50:002:0021, що нібито знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , площею 0,1000 гектара, а фактично за адресою: АДРЕСА_3 посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_16 та зареєстрований в реєстру для реєстрації нотаріальних дій за номером 7925 від 19.06.2021 року за яким ОСОБА_20 придбав зазначену земельну ділянку за домовленістю сторін за 158 900 (сто п`ятдесят вісім тисяч дев`ятсот) гривень 00 копійок.
Суд звертає увагу, прокурором під час дослідження доказів по справі долучені копії документів та будь-яким чином не спростовано, що вони не відповідають дійсності, з даних документів, які були предметом вивчення та дослідження всіма учасниками кримінального провадження, вбачається, що ОСОБА_14 , є добросовісний набувач та діяла на підставі офіційних документів, виданих органами державної влади та місцевого самоврядування (Рішення 11 сесії ХХІІІ скликання ІНФОРМАЦІЯ_2 від 24 грудня 1999 року за № 8, Державний акт на право приватної власності на землю серія Р3 № 368452 від 05.08.2003 року).
Зазвичай, особа, яка отримує документи від уповноважених державних органів, не має підстав сумніватися у їхній дійсності та законності.  ОСОБА_14 , розраховувала на добросовісність ІНФОРМАЦІЯ_2 та не знала і не могла знати, що селищна рада не збереже другий примірний Рішення 11 сесії ХХІІІ скликання ІНФОРМАЦІЯ_2 від 24 грудня 1999 року за № 8 та Державного акту на право приватної власності на землю серія Р3 № 368452 від 05.08.2003 року.
Усі подальші дії  ОСОБА_14 , були здійснені в межах її законного, добросовісного та зареєстрованого права власності, підтвердженого офіційними документами, а також покази свідків підтверджують, що на момент проведення будь-яких дій відносно земельної ділянки з кадастровим номером 5110136900:50:002:0021,  ОСОБА_14 ,зверталася та діяла у передбачений законом спосіб.
Оцінюючи в цілому інкриміновані  ОСОБА_14 , кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України, органом досудового розслідування та прокурором під час досудового та судового з`ясування обставин не доведено, що ОСОБА_14 , діяла в поза процесуальний спосіб, а навпаки відповідно до досліджених документів наявних в кримінальному проваджені підтверджуються законність дій ОСОБА_14 , які в повному об`ємі узгоджуються з матеріалами справи та її поясненнями.
Суд в черговий раз констатує факт, що викладеним нижче фактам вже давалась оцінка в даному кримінальному провадженні. 
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 15.06.2021 державним реєстратором ІНФОРМАЦІЯ_29 ОСОБА_19 прийнято рішення за індексним №58825494 про реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_14 на земельну ділянку площею 0, 1000 га за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер 5110136900:50:002:0021. Підставою для державної реєстрації зазначено державний акт на право приватної власності на землю, серія та номер Р3 №368452, виданий 05.08.2003 року ІНФОРМАЦІЯ_26 на підставі рішення 11 сесії ХХII скликання ІНФОРМАЦІЯ_2 від 24.12.1999 №8.
Відповідно до листа ІНФОРМАЦІЯ_28 від 16.09.2021 року за № 303/43-21 надана відповідь про те, що записи щодо реєстрації таких державних актів на право власності на землю у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі, стосовно державного акту серії РЗ№368452, гр. ОСОБА_14 , за адресою: АДРЕСА_3 , що зберігається у відділі – відсутній. Другий примірник державного акту серії РЗ№368452 на право користування власності на землю і право постійного користування землею гр. ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_3 до архіву відділу на зберігання не надходив. 
Згідно з листом ІНФОРМАЦІЯ_21 від 27.09.2021 року №10-15-0.3-6502/2-21 вбачається, що на підставі Постанови Верхової Ради України від 07.02.2002 року №3064-ІІІ «Про зміну меж міста Одеси, Одеської області», земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 включені до складу земель м. Одеси.
Отже, спростувати факт видачі Державного акту на право приватної власності на землю серія Р3 № 368452 від 05.08.2003 року прокурор в судовому засіданні не зміг.
Відомості щодо повернення Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі щодо реєстрації до ІНФОРМАЦІЯ_21 відсутні. 
Окрім того, у матеріалах кримінального провадження відсутні копії вказаної книги, до листа вони не додавалися, тому інформація зазначена у листі від 16.09.2021 року за № 303/43-21 є сумнівною в цілому. 
Окрім того, Київською окружною прокуратурою м. Одеси направлено запит на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 за № 5248 вих-21 від 13.09.2021 року, з метою отримання інформації, стосовно видачі Державного акту на право приватної власності на землю серія Р3 № 368452 від 05.08.2003 року та на інші земельні ділянки.
Проте, в матеріалах кримінального провадження № 12023164480000107 від 01.03.2023 року відсутня відповідь ІНФОРМАЦІЯ_2 на вищезазначений запит, що в свою чергу не спростовує факту отримання ОСОБА_28 державного акту серія Р3 № 368452.
З урахуванням вищевикладеного суд зазначає, що всі перелічені листи, та в цілому матеріали справи не містять доказів того, що обвинувачена не отримувала земельну ділянку у власність, вони лише підтверджують факт того, що інформація відсутня через виїмку та не повну передачу документів до архіву. Проте жодний документ не містить інформацію, що ОСОБА_14 спірна земельна ділянка не передавалася.
В судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_18 показали, що ОСОБА_28 особисто зверталась в ІНФОРМАЦІЯ_29 для відповідної реєстрації, яким ОСОБА_14 передала повний пакет документів, які дають право для подальшої реєстрації, крім того будь-яких обтяжень або заборон на відчуження вказаної земельної ділянки – відсутні.
Аналізуючи вище викладене з матеріалами кримінального провадження ОСОБА_14 діяла на підставі наявних у неї документів які були засвідчені належним чином у нотаріуса, дана обставина також була досліджена судом і підтверджена показами свідка ОСОБА_16 , що під час завірення будь-якої копії обов`язково наявний оригінал.
Відтак, органом досудового розслідування в провину ОСОБА_14 за даним епізодом ставиться лише один факт, що відсутній другий примірник державного акту на землю в архівах, який може підтвердити справжність наявного державного акту на право приватної власності на землю Серії РЗ№368452 у ОСОБА_14 , яка по суті взагалі не відповідає за державні органи, які видали вказаний акт та повинні його зберігати в державних органах.  
Суд звертає увагу, що не зберігання другого примірнику державних актів, за наявності першого примірника у власників, не свідчить про їх недійсність, адже особи не можуть нести відповідальність за недбалість уповноважених органів, зобов`язаних на їх зберігання відповідно до Інструкції про порядок складання,видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої Наказом ІНФОРМАЦІЯ_31 №43 від 04.04.1999 (яка була чинною на момент видачі державних актів третім особам).
Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду цільового призначення (частина четверта статті 116 ЗК України).
Згідно з пунктом "б" частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірі не більше 2,0 гектара.
Крім того, згідно із положеннями ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ст. 334 ЦК України, а також ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, у тому числі надану у власність в порядку безоплатної приватизації, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Постановою Верховної Ради України від 12 березня 1992 року № 2201-XII було затверджено форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, а наказом ІНФОРМАЦІЯ_31 від 04 травня 1999 року № 43 - Інструкцію про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі (далі - Інструкція).
Відповідно до пункту 1.4 Інструкції державний акт на право приватної власності на землю, на право колективної власності на землю або право постійного користування землею видається на підставі рішення Верховної Ради України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських, міської, селищної, сільської ради, а на право власності на землю - на підставі рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій, міської, селищної, сільської ради.
Згідно з пунктом 1.12 Інструкції складання державного акта на право приватної власності на землю, право власності на землю або право постійного користування землею при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та товариствам громадян всіх видів проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки.
Відповідно до п. 2.14 Інструкції державний акт на право приватної власності на землю, на право колективної власності на землю, на право власності складається у двох примірниках, підписується сільським, селищним, міським головою або головою відповідної державної адміністрації і скріплюється відповідною гербовою печаткою. Сторінку державного акта з зображенням плану земельної ділянки підписує начальник районного (міського) відділу (управління) земельних ресурсів ІНФОРМАЦІЯ_32 .
Пунктом 3.1 Інструкції передбачено, що державні акти на право приватної власності на землю видаються міськими, селищними, сільськими радами.
ОСОБА_14 діяла в межах передбачених законом, жодних правопорушень не вчиняла та не мала на меті вчиняти, а навпаки лише намагалась реалізувати своє законе право користуватись землею та в подальшому розпоряджатись на власний розсуд. 
Суд не обмежуючи жодного з учасників кримінального провадження враховуючи диспозитивність та змагальність судового розгляду, безпосередньо дослідивши надані прокурором докази, приходить до висновку, що надані копії письмових доказів по даному кримінальному провадженню взагалі не несуть будь-якої доказової бази, а лише констатують хронологію процесуальних дій або взагалі не відносяться до предмету доказування в даному кримінальному провадженню. 
Пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії».
Враховуючи викладене ОСОБА_14 слід виправдати у зв`язку з недоведеністю того, що вчинено кримінальне правопорушення та в її діянні є склад кримінальних правопорушень.
Відповідно до ст. 337 ч. 1 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Положенням ст. 91 КПК України передбачені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
Статтею 92 КПК України передбачено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Відповідно ст. 373 ч. 3 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Згідно з усталеною правовою позицією ККС ВС, Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»). Розумний сумнів – це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним. Виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме – винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення» (постанова ККС ВС від 15.04.2021 в справі №751/2824/20).
Аналогічно ККС ВС неодноразово зазначав таке: «Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.
Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, – є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням» (постанови ККС ВС від 04.07.2018 у справі №688/788/15-к, від 08.10.2019 у справі №195/1563/16-к, від 21.01.2020 у справі №754/17019/17, від 02.06.2021 року у справі №712/5746/18, від 16.10.2023 у справі №212/7057/18, від 06.12.2023 у справі № 639/3154/18).
Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.
У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (n.146) Європейский Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів мас тлумачитися на користь підсудного.
Проте, наведений аналіз доказів дозволяє суду зробити висновки про те, що в даній конкретній ситуації стороною обвинувачення не доведено, що є подія кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України, та що в діях ОСОБА_14 наявний склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України.
Згідно ст. 373 ч. 1 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа, кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
У зв`язку із наведеним вище, виходячи із загальних засад кримінального судочинства: верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та обов`язків, оцінивши всі докази в сукупності, суд дійшов висновку про необхідність виправдання обвинуваченої ОСОБА_14 на підставі ст.373 ч.ч. 1, 3 КПК України, у зв`язку з недоведеністю того, що нею вчинені кримінальні правопорушення, та в її діяннях є склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України.
Згідно з ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21.04.2023 року цивільний позов заявлений прокурором Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 в інтересах держави в особі територіальної громади м. Одеси в особі ІНФОРМАЦІЯ_4 до ОСОБА_14 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 2 252 181 гривень 35 копійок повернуто прокурору. 
Повторно представник ОМР в рамках даного кримінального провадження з цивільним позовом до ОСОБА_14 не звертався. 
Процесуальні витрати на залучення експертів для проведення експертиз на загальну суму 22 274 гривень 86 копійок стягненню з обвинуваченої не підлягають у зв`язку з її виправданням, тому їх слід віднести на рахунок держави.
Долю речових доказів по справі слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст.369- 371,373,374,376,392-395, 615 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
ОСОБА_14 визнати невинуватою у пред`явленому обвинувачені за ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України - виправдати її, на підставі ч.ч. 1, 3 ст.373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю того, що вчинено кримінальне правопорушення та в її діяннях є склад кримінальних правопорушень.
Процесуальні витрати на залучення експертів для проведення експертиз віднести на рахунок держави.
Речові докази до набрання законної сили вироку зберігати при матеріалах кримінального провадження. 
Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення. 
Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.

Суддя                        ОСОБА_1