ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/96/21  Номер провадження 11-кп/814/568/26	Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1  Доповідач ап. інст. ОСОБА_2 	

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 
з секретарем ОСОБА_5 
за участю:
прокурора: ОСОБА_6 , 
захисників – адвокатів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 
обвинуваченого: ОСОБА_9 
потерпілого: ОСОБА_10 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора ОСОБА_11 та потерпілого ОСОБА_10 на вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 11 серпня 2022 року у кримінальному провадженні, дані про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 липня 2020 року за № 42020000000000229 за обвинуваченням відносно:
-  ОСОБА_9 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миргород Полтавської області, громадянина України, освіта вища, не одруженого, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , адвоката, раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 366, частиною 1 статті 371 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
Вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області від 11 серпня 2022 року ОСОБА_9 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за частиною 1 статті 371, частиною 1 статті 366 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним злочинів.
Органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 371, частиною 1 статті 366 КК України, які, відповідно до викладеного в обвинувальному акті, були скоєні за таких обставин.
Наказом № 123 о/с від 19 березня 2019 року старший лейтенант ОСОБА_9 був призначений на посаду слідчого відділу розслідування особливо важливих злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Полтавській області.
Перебуваючи на займаній посаді ОСОБА_9 був зобов`язаний дотримуватися вимог чинного законодавства, а саме: статей 3, 19, 29 Конституції України, статті 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» від 01 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97ВР від 17 липня 1997 року, статті 9 Міжнародного пакту «Про громадянські та політичні права» від 16 грудня 1996 року, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради УРСР від 19 жовтня 1973 року, статей 8, 9, 12, 40, 131, 208 КПК України, статей 1, 2, 6, 23 Закону України «Про Національну поліцію».
При цьому, ОСОБА_9 , перебуваючи на посаді слідчого відділу розслідування особливо важливих злочинів СУ ГУНП в Полтавській області, був службовою особою, оскільки згідно з пунктом 1 примітки до статті 364 КК України постійно здійснював функції представника влади.
Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 12019170190000381 від 13 травня 2019 року за частиною 3 статті 15, частиною 1 статті 115, частиною 4 статті 187 КК України, розпочатому за фактом вчинення розбійного нападу та замаху на умисне вбивство, слідчий відділу розслідування особливо важливих злочинів СУ ГУНП в Полтавській області ОСОБА_9 був слідчим слідчої групи, якому доручено здійснення досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні.
Здійснюючи досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 12019170190000381 слідчий ОСОБА_9 17 травня 2019 року о 16 годині 30 хвилин, перебуваючи за адресою: Полтавська область, м. Кобеляки, вул. Шевченка, 17, будучи уповноваженою службовою особою, якій законом надано право здійснювати затримання, достовірно знаючи, що станом на 16 годину 30 хвилин 17 травня 2019 року злочини, передбачені частиною 3 статті 15, частиною 1 статті 115, частиною 4 статті 187 КК України, у яких проводилося досудове розслідування, вже закінчилися, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, завідомо незаконно затримав у порядку статті 208 КПК України ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У подальшому, 17 травня 2019 року о 16 годині 30 хвилин затриманий у порядку статті 208 КПК України ОСОБА_10 залишений слідчим ОСОБА_9 у приміщенні Кобеляцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі Кобеляцький ВП ГУНП в Полтавській області) за адресою Полтавська область, м. Кобеляки, вул. Шевченка, 17.
Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне затримання ОСОБА_10 в порядку статті 208 КПК України, слідчий ОСОБА_9 17 травня 2019 року о 20 годині 10 хвилин, перебуваючи в приміщенні кабінету № 20 Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області за адресою: Полтавська область, м. Кобеляки, вул. Шевченка, 17, діючи умисно, грубо порушуючи вимоги статті 208 КПК України, відповідно до вимог якої уповноважена особа має право без ухвали слідчого судді, суду, затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках, якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення, або якщо безпосереднього після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин, будучи обізнаним в тому, що ОСОБА_10 не застали під час вчинення злочину або безпосереднього після його вчинення, посилаючись на вимоги статей 40, 104, 131, 132, 208-211, 213 КПК України, склав офіційний документ протокол затримання, який здатен спричинити наслідки правового характеру, до якого вніс завідомо недостовірні відомості щодо підстав затримання за пунктами 1, 2 частини 1 статті 208 КПК України, яких не існувало, а також зазначив у вказаному протоколі час і місце затримання, а саме, о 16 годині 30 хвилин 17 травня 2019 року за адресою м. Кобеляки, вул. Шевченка, 17.
Вказаними діями ОСОБА_9 документально оформив затримання ОСОБА_10 як особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, обмеживши таким чином право ОСОБА_10 на вільне пересування.
У подальшому, 17 травня 2019 року в період часу з 20 години 10 хвилин по 21 годину 35 хвилин слідчим ОСОБА_9 ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 187 КК України. При цьому, згідно з вказаним повідомленням про підозру, ОСОБА_10 інкримінується вчинення кримінального правопорушення 13 травня 2019 року.
На підставі вказаного протоколу затримання в порядку статті 208 КПК України, який склав ОСОБА_9 , підозрюваного ОСОБА_10 18 травня 2019 року о 02 годині 10 хвилин доставлено та поміщено до ізолятора тимчасового тримання № 1 Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі - ГУНП в Полтавській області) за адресою м. Полтава, вул. Маршала Бірюзова, 30.
У подальшому 18 травня 2019 року підозрюваного ОСОБА_10 конвойований до Октябрського районного суду м. Полтави за адресою м. Полтава, вул. Навроцького, 5, де він утримувався до 18 години 00 хвилин 18 травня 2019 року як особа, затримана за підозрою у вчиненні злочину, тобто, до моменту винесення слідчим суддею Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_12 ухвали від 18 травня 2019 року у справі № 554/4287/19, провадження № 1-к/554/7337/2019, про застосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 16 години 30 хвилин 15 липня 2019 року.
Враховуючи викладене, незаконними умисними діями слідчого ОСОБА_9 заподіяно істотної шкоди охоронюваним Конституцією України, міжнародно-правовими актами, Законами України правам та інтересам ОСОБА_10 , а саме правам на повагу до честі, гідності, свободу, особисту недоторканість та вільне пересування.
Отже, відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні:
- кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 371 КК України, а саме: у завідомо незаконному затриманні;
- кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 366 КК України, а саме: у внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей.
Ухвалюючи виправдувальний вирок суд першої інстанції виходив зокрема, із того що вина ОСОБА_9 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 366 та частиною 1 статті 371 КК України, не знайшла свого підтвердження здобутими та дослідженими у ході розгляду справи доказами, а тому є недоведеною.
Справа вже була предметом апеляційного та касаційного розгляду. 

У поданих апеляційних скаргах:
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_10  просить скасувати вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 11 серпня 2022 року відносно ОСОБА_9 та у зв`язку з невідповідністю висновків суду викладених в судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. 
Ухвалити новий вирок, яким визнати винними ОСОБА_9 у вчиненні злочину передбаченого частиною 1 статті 366 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані в виконанням функцій держави та місцевого самоврядування строком на 1 рік, визнати винним ОСОБА_9 у вчиненні злочину передбаченого частиною 1 статті 371 КК України, та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки. На підставі частини 1 статті 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань визначити ОСОБА_9 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді обмеження волі строком на 2 роки з позбавленням права обіймати посади , пов`язані в виконанням функцій держави та місцевого самоврядування строком на 1 рік зі звільненням від відбуття покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України, з іспитовим строк на 1 рік, з покладенням обов`язків передбачених статтею 76 КК України.
Також, апелянтом заявлено клопотання про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, оскільки, на думку особи, яка подала апеляційну скаргу, вони досліджені судом першої інстанції не повністю та з порушенням.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про недоведення вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 злочинів передбачених частиною 1 статті 371 та частиною 1 статті 366 КК України суперечать фактичним обставинам які були встановлені судом. Потерпілий зазначає, що дослідженні докази а саме: протокол затримання ОСОБА_10 , протокол допиту обвинуваченого ОСОБА_9 від 05 серпня 2022 року, показання потерпілого та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ухвала слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 14 вересня 2019 року у справі № 554/4287/19 підтверджують наявність в діях обвинуваченого об`єктивної сторони інкримінованих ОСОБА_9 правопорушень. Потерпілий вказує, що обвинувачений ОСОБА_9 був достовірно обізнаний, що злочин за яким обвинувачувався ОСОБА_10 був вчинений 13 травня 2019 року, а затримання в порядку статті 208 КПК України відбулося 17 травня 2019 року, що підтверджує наявність у ОСОБА_9 суб`єктивної сторони правопорушень передбачених частиною 1 статті 366 та частиною 1 статті 371 КК України, та про повне усвідомлення незаконного затримання.
ОСОБА_10 вказує, що висновки суду викладені в оскаржуваному судовому рішенні мають істотні суперечності, зокрема, судом першої інстанції взято до уваги ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 14 червня 2019 року, якою встановлено факт незаконного затримання потерпілого, яке проводилося працівниками ГУНП в Полтавській області 17 травня 2019 року, констатовано факт того, що протокол затримання в порядку статті 208 КПК України складено саме ОСОБА_9 , але при цьому суд першої інстанції не вказав, що особа яка затримала ОСОБА_10 був слідчий ОСОБА_9 . Окрім цього зазначає, що у вироці встановлено дані, які свідки під час допиту в суді не повідомляли, зазначає, що частину доказів, які судом першої інстанції було досліджено у вироці суду формально перераховані і їх не надано оцінка.
Прокурор в апеляційній скарзі прохає скасувати вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 11 серпня 2022 року відносно ОСОБА_9 та у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким визнати винними ОСОБА_9 у вчиненні злочину передбаченого частиною 1 статті 366 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані в виконанням функцій держави та місцевого самоврядування строком на 1 рік, визнати винним ОСОБА_9 у вчиненні злочину передбаченого частиною 1 статті 371 КК України, та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки. 
На підставі частини 1 статті 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань визначити ОСОБА_9 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді обмеження волі строком на 2 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані в виконанням функцій держави та місцевого самоврядування строком на 1 рік зі звільненням від відбуття покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України, з іспитовим строк на 1 рік, з покладенням обов`язків передбачених статтею 76 КК України.
Також заявлено клопотання про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, оскільки, на думку особи, яка подала апеляційну скаргу, вони досліджені судом першої інстанції не повністю та з порушенням.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду першої інстанції не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, а також судом не було взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.
Мотиви скасування вироку суду першої інстанції аналогічні тим, що викладені в апеляційній скарзі потерпілого.
Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржували.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 24 липня 2024 року вирок суду першої інстанції - залишено без змін.
Прокурором відділу процесуального керівництва досудового розслідування та підтримання публічного обвинувачення Департаменту протидії порушенням прав людини у правоохоронній та пенітенціарній сферах Офісу Генерального прокурора ОСОБА_18 була подана до Верховного Суду касаційна скарга на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 24.07.2024 року.
Постановою Верховного Суду від 03 грудня 2024 року зазначену касаційну скаргу - задоволено. Ухвалу Полтавського апеляційного суду від 24 липня 2024 року щодо ОСОБА_9 скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

У зв`язку з цим, апеляційний суд здійснює новий розгляд кримінального провадження з урахуванням вказівок Верховного Суду, які є обов`язковими при новому розгляді справи відповідно до положень ч.2 ст.439 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора та потерпілого на підтримку поданих апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисників які заперечили проти апеляційних скарг, провівши судове слідство, допитавши свідків, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги прокурора та потерпілого задовольнити частково, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтвердженні доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до ст. 94 КПК України.
Положенням ч. 1 ст. 373 КПК України, встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1ст. 284 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що зазначених вище положень вимог закону, щодо виправдання ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 371 КК України, ч. 1 ст. 366 КК України у зв`язку з недоведенням вчинення ним кримінального правопорушення суд першої інстанції не дотримався та прийняв рішення, яке не відповідає вимогам закону.
Виправдовуючи ОСОБА_9 за ч.1 ст.366 та за ч.1 ст. 371 КК України, у зв`язку з недоведеністю чинення ним кримінального правопорушення, суд першої інстанції мотивував рішення тим, що обвинувачений зазначав, що відомості щодо часу та підстав затримання ОСОБА_10 були внесені ним на підставі інформації, отриманої від його керівництва. Оскільки ОСОБА_9 безпосередньо не здійснював фактичного затримання ОСОБА_10 , суд дійшов висновку про обґрунтованість та недоведеність стороною обвинувачення протилежного твердження позиції захисту про те, що ОСОБА_9 не мав достовірної інформації щодо того, хто саме надав розпорядження про затримання ОСОБА_10 та з яких саме підстав воно було здійснене. У зв`язку з цим він зазначив відповідні підстави затримання, керуючись наявними у нього відомостями.
Крім того, місцевим судом було зазначено, що сторона обвинувачення не надала жодних доказів того, що слідчий ОСОБА_9 самостійно прийняв рішення про затримання ОСОБА_10 та визначив підстави такого затримання, достеменно усвідомлюючи їх безпідставність. Також не встановлено, що слідчий ОСОБА_9 мав достатні підстави вважати отримані ним відомості щодо обставин і підстав затримання ОСОБА_10 завідомо неправдивими. Подані письмові докази не містять таких даних у будь-якій формі, а показання свідків не підтверджують викладені в обвинувальному акті твердження про наявність умислу у діях ОСОБА_9 щодо внесення завідомо неправдивих відомостей.
Однак, дослідивши докази, безпосередньо допитавши у судовому засіданні апеляційного суду обвинуваченого ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_15 ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , колегія суддів вважає, що висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам провадження і така невідповідність істотно вплинула на правильність вирішення питання про невинуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбаченого ч.1 ст. 371 КК України, ч. 1 ст. 366 КК України, а тому є підставою для скасування виправдувального вироку як необґрунтованого та ухвалення нового вироку з підстав, передбачених ст.ст.407 ч.1 п.3, 409 ч.1 п.2, 411, 420 КПК України.

Натомість, апеляційним судом встановлено, що наказом № 123 о/с від 19 березня 2019 року старший лейтенант ОСОБА_9 був призначений на посаду слідчого відділу розслідування особливо важливих злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Полтавській області.
Перебуваючи на займаній посаді ОСОБА_9 був зобов`язаний дотримуватися вимог чинного законодавства, а саме: статей 3, 19, 29 Конституції України, статті 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» від 01 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97ВР від 17 липня 1997 року, статті 9 Міжнародного пакту «Про громадянські та політичні права» від 16 грудня 1996 року, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради УРСР від 19 жовтня 1973 року, статей 8, 9, 12, 40, 131, 208 КПК України, статей 1, 2, 6, 23 Закону України «Про Національну поліцію».
При цьому, ОСОБА_9 , перебуваючи на посаді слідчого відділу розслідування особливо важливих злочинів СУ ГУНП в Полтавській області, був службовою особою, оскільки згідно з пунктом 1 примітки до статті 364 КК України постійно здійснював функції представника влади.
Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 12019170190000381 від 13 травня 2019 року за частиною 3 статті 15, частиною 1 статті 115, частиною 4 статті 187 КК України, розпочатому за фактом вчинення розбійного нападу та замаху на умисне вбивство, слідчий відділу розслідування особливо важливих злочинів СУ ГУНП в Полтавській області ОСОБА_9 був слідчим слідчої групи, якому доручено здійснення досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні.
Здійснюючи досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 12019170190000381 слідчий ОСОБА_9 17 травня 2019 року о 20 годині 10 хвилин, будучи уповноваженою службовою особою, якій законом надано право здійснювати затримання, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , достовірно знаючи, що злочини, передбачені частиною 3 статті 15, частиною 1 статті 115, частиною 4 статті 187 КК України, у яких проводилося досудове розслідування, вже закінчилися, діючи умисно, грубо порушуючи вимоги статті 208 КПК України, відповідно до вимог якої уповноважена особа має право без ухвали слідчого судді, суду, затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках, якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення, або якщо безпосереднього після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин, будучи обізнаним в тому, що ОСОБА_10 не застали під час вчинення злочину або безпосереднього після його вчинення, посилаючись на вимоги статей 40, 104, 131, 132, 208-211, 213 КПК України, склав офіційний документ протокол затримання, який здатен спричинити наслідки правового характеру, до якого вніс завідомо недостовірні відомості щодо підстав затримання за пунктами 1, 2 частини 1 статті 208 КПК України, яких не існувало, а також зазначив у вказаному протоколі час і місце затримання, а саме, о 16 годині 30 хвилин 17 травня 2019 року за адресою м. Кобеляки, вул. Шевченка, 17.
Вказаними діями ОСОБА_9 документально оформив затримання ОСОБА_10 як особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, обмеживши таким чином право ОСОБА_10 на вільне пересування.
На підставі вказаного протоколу затримання в порядку статті 208 КПК України, який склав ОСОБА_9 , підозрюваного ОСОБА_10 18 травня 2019 року о 02 годині 10 хвилин доставлено та поміщено до ізолятора тимчасового тримання № 1 Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі - ГУНП в Полтавській області) за адресою м. Полтава, вул. Маршала Бірюзова, 30.
У подальшому 18 травня 2019 року підозрюваного ОСОБА_10 конвойовано до Октябрського районного суду м. Полтави за адресою м. Полтава, вул. Навроцького, 5, де він утримувався до 18 години 00 хвилин 18 травня 2019 року як особа, затримана за підозрою у вчиненні злочину, тобто, до моменту винесення слідчим суддею Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_12 ухвали від 18 травня 2019 року у справі № 554/4287/19, провадження № 1-к/554/7337/2019, про застосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 16 години 30 хвилин 15 липня 2019 року.
Враховуючи викладене, незаконними умисними діями слідчого ОСОБА_9 заподіяно істотної шкоди охоронюваним Конституцією України, міжнародно-правовими актами, Законами України правам та інтересам ОСОБА_10 , а саме правам на повагу до честі, гідності, свободу, особисту недоторканість та вільне пересування.
Отже, вказаними діями, які виразились у завідомо незаконному затриманні та у внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, обвинувачений ОСОБА_9 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 371 КК України та ч. 1 ст. 366 КК України.

Положеннями статті 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Оцінка доказів, як визначено статтею 94 КПК України, є виключною компетенцією суду, який постановив вирок.
Згідно з положеннями статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його скоєння.
Під час апеляційного розгляду справи, з досліджених доказів, колегією суддів було встановлено нижче наведене.
В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_9 винуватим себе у вчинені інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.1ст. 371 КК України, ч.1 ст.366 КК України не визнав. Пояснив, що 17 травня 2019 року, дійсно будучи слідчим відділу розслідування особливо важливих злочинів СУ ГУНП в Полтавській області, перебував у відрядженні в м. Кобеляки Полтавської області, у зв`язку з проведенням досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12019170190000381 від 13 травня 2019 року за частиною 3 статті 15, частиною 1 статті 115, частиною 4 статті 187 КК України. Виконуючи вказівки керівництва в другій половині дня проводив обшук за місцем проживання ОСОБА_10 . Після закінчення проведення обшуку близько 20 години повернувся до приміщення Кобеляцького ВП, де отримав нове доручення від ОСОБА_17 , який діяв за погодженням з процесуальним керівником прокуратури, про процесуальне оформлення затримання ОСОБА_10 в порядку ст. 208 КПК України. На виконання даного доручення склав протокол затримання, в якому як підстави для затримання зазначив: пункти 1 і 2 ч.1 ст. 208 КПК України. Час затримання був вказаний зі слів ОСОБА_17 16 година 30 хвилин 17 травня 2019 року. Обставини доставлення ОСОБА_10 до відділу поліції та особи, які це проводили йому не відомі.

Виправдовуючи ОСОБА_9 за статтями ч.1 371, ч.1 366 КК України суд першої інстанції зазначив, що проведеною оцінкою зібраних по справі доказів в їх сукупності, в результаті всебічного їх дослідження, вина останнього, у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень не знайшла підтвердження, а тому є недоведеною. Зокрема судом вказано на недоведеність в діях обвинуваченого об`єктивної сторони складу інкримінованих йому кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 371 КК України та недоведеність в діях ОСОБА_9 суб`єктивної сторони складу інкримінованих йому кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 366 КК України.
Надаючи оцінку зібраним доказам на підтвердження вини ОСОБА_9 у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст. 371 КК України, суд першої інстанції вказав, що об`єктивна сторона даного злочину, передбачає вчинення діяння , яке здійснюється у відповідній процесуальній формі- затримання, яке має обов`язково незаконний характер. Так, на думку місцевого суду, стороною обвинувачення не надано жодного доказу по справі, які б підтверджували, що: ОСОБА_9 безпосередньо приймав участь у затриманні ОСОБА_10 , яке відбувалося на території Кобеляцької ЦРЛ та доставлення його до ОСОБА_20 ; віддавав відповідну вказівку на затримання ОСОБА_10 ; безпосередньо повідомив ОСОБА_10 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 187 КК України. 
На обгрунтування своїх висновків посилався на наявні у справі докази зокрема: показання обвинуваченого ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ; копію повідомлення про підозру оголошену ОСОБА_10 . При цьому судом не прийнято, як доказ вини ОСОБА_9 ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_12 від 14.06.2019 року, оскільки даною ухвалою лише встановлено факт затримання ОСОБА_10 з порушенням вимог ст. 208 КПК України, без зазначення, що дії які привели до цього були вчиненні саме ОСОБА_9 .
Колегія суддів, вважає, що вказані вище висновки суду першої інстанції про не доведення, що в діянні ОСОБА_9 є склад кримінального правопорушення передбаченого ч.1 статтею 371 КК України, не ґрунтуються в повній мірі на положеннях закону та матеріалах провадження, виходячи з наступного. 
Так, погоджуючись, з висновками суду першої інстанції щодо виключення з висунутого ОСОБА_9 обвинувачення частини тверджень про безпосереднє затримання Грищенком о 16 годині 30 хвилин 17 травня 2019 року ОСОБА_10 та повідомлення 17 травня 2019 року в період часу з 20 години 10 хвилин по 21 годину 35 хвилин ОСОБА_10 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 187 КК України, на думку колегії суддів кінцевий висновок про не доведення стороною обвинувачення наявності у діях ОСОБА_9 об`єктивної сторони злочину передбаченого ч.1 ст. 371 КК України, є необґрунтованим. 
Виключаючи з висунутого обвинувачення частини тверджень сторони обвинувачення, судом першої інстанції, безпідставно не взято до уваги, та не надано оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_9 , які не спростовані стороною захисту, та полягали в тому, що останній 17.05.2019 року о 20 годині 10 хвилин будучи уповноваженою службовою особою, якій законом надано право здійснювати затримання, перебуваючи в приміщенні Кобеляцького ВП за адресою: Полтавська область, м. Кобеляки, вул. Шевченка, 17, достовірно знаючи, що злочини, передбачені частиною 3 статті 15, частиною 1 статті 115, частиною 4 статті 187 КК України, у яких проводилося досудове розслідування, вже закінчилися, склав протокол про затримання ОСОБА_10 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 27, ч.4 ст. 187 КК України, за відсутності жодних даних, передбачених ст. 208 КПК України.
Незважаючи на невизнання ОСОБА_9 своєї вини, висновки суду першої інстанції, про відсутність доказів її наявності, винуватість останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 371 КК України, підтверджується сукупністю доказів, наданих стороною обвинувачення та досліджених відповідно до ст. 23 КПК України апеляційним судом безпосередньо в ході судового розгляду.
Як встановлено з матеріалів кримінального провадження, на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 371 КК України прокурором надано суду: протокол затримання підозрюваного ОСОБА_10 в порядку ст. 208 КПК України від 17 травня 2019 року (том 3 а.с. 11-13); ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_12 від 18.05.2019 року про обрання запобіжного заходу ОСОБА_10 ; ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_12 від 14.06.2019 року якою затримання ОСОБА_21 визнане незаконним; копії матеріалів кримінального провадження №12019170190000381 від 13 травня 2019 року за ч.3 ст.15, ч.1 ст.115, ч.4 ст. 187 КК України; копії матеріалів судової справи №554/4287/19 провадження №1-кс/554/7784/2019; копію журналу обліку вхідних та внутрішніх документів Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області; копію матеріалів, що характеризують обвинуваченого ОСОБА_9 .
Протокол затримання підозрюваного ОСОБА_10 в порядку ст. 208 КПК України від 17 травня 2019 року та ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_12 від 14.06.2019 року якою затримання ОСОБА_21 визнане незаконним безпосередньо дослідженні судом апеляційної інстанції.
Крім того винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненому також підтверджується показаннями свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , які були допитані апеляційним судом. Наданими показаннями свідки підтвердили, що ОСОБА_9 дійсно будучи слідчим відділу розслідування особливо важливих злочинів СУ ГУНП в Полтавській області, 17.05.2019 року, як член слідчої групи перебував у відрядженні в м. Кобеляки Полтавської області, у зв`язку з проведенням досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12019170190000381 від 13 травня 2019 року за частиною 3 статті 15, частиною 1 статті 115, частиною 4 статті 187 КК України. Виконуючи вказівки керівництва в другій половині дня проводив обшук за місцем проживання ОСОБА_10 . Після закінчення проведення обшуку близько 20 години повернувся до приміщення Кобеляцького ВП, де виконуючи вказівку ОСОБА_17 , склав протокол про затримання ОСОБА_10 в порядку ст. 208 КПК України. На підставі вказаного протоколу підозрюваного ОСОБА_10 18 травня 2019 року доставлено та поміщено до ізолятора тимчасового тримання № 1 Головного управління Національної поліції в Полтавській області, де він утримувався до моменту застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Як вбачається зі змісту вироку суду, суд першої інстанції, допустив неповноту в оцінці досліджених доказів, в частині оцінки дій безпосередньо вчинених обвинуваченим ОСОБА_9 на предмет їх достатності для самостійної кваліфікації по суті пред`явленого обвинувачення за ч.1 ст. 371 КК України, обмежившись оцінкою дій по безпосередньому затриманню ОСОБА_10 та доставленню його відділу поліції. 
Підтвердження вчинення вказаних вище дій обвинуваченим ОСОБА_9 , які складають основну частину висунутого ОСОБА_9 обвинувачення, на думку колегії суддів, є достатньою самостійною підставою, для висновку щодо наявності в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 371 КК України та щодо доведення вини ОСОБА_9 у вчиненні вказаного злочину.
Таким чином, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, колегія суддів прийшла до висновку, що ОСОБА_9 винуватий у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 371 КК України, тобто у завідомо незаконному затриманні.

Крім того, колегія суддів, вважає, що вказані вище висновки суду першої інстанції про не доведення, що в діянні ОСОБА_9 є склад кримінального правопорушення передбаченого ч.1 статтею 366 КК України, не ґрунтуються в повній мірі на положеннях закону та матеріалах провадження, виходячи з наступного. 
Так, відповідно до висновків суду першої інстанції, стороною обвинувачення не доведено наявність в діях ОСОБА_9 суб`єктивної сторона злочину передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, тобто їх умисність (прямий умисел) на внесення завідомо неправдивих відомостей до протоколу затримання, який є офіційним документом. 
Незважаючи на невизнання ОСОБА_9 своєї вини, висновки суду першої інстанції, про відсутність доказів її наявності, винуватість останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, підтверджується сукупністю доказів, наданих стороною обвинувачення та досліджених відповідно до ст. 23 КПК України апеляційним судом безпосередньо в ході судового розгляду.
Як встановлено з матеріалів кримінального провадження, на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 366 КК України прокурором надано суду: протокол затримання підозрюваного ОСОБА_10 в порядку ст. 208 КПК України від 17 травня 2019 року (том 3 а.с. 11-13); копії матеріалів кримінального провадження №12019170190000381 від 13 травня 2019 року за ч.3 ст.15, ч.1 ст.115, ч.4 ст. 187 КК України; копії матеріалів судової справи №554/4287/19 провадження №1-кс/554/7784/2019; копію журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до Кобеляцького ВП за 17 травня 2019 року; копію журналу вхідних та внутрішніх документів Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області; копію матеріалів, що характеризують обвинуваченого ОСОБА_9 .
Вказуючи у вироці суду, на об`єм наданих стороною обвинувачення доказів, якими підтверджується вина ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень вказаних у обвинувальному акті, суд безпідставно не включив та відповідно не надав оцінки наступним доказам: ухвала про отримання дозволу на обшук житла ОСОБА_10 (том 3 а.с. 107-108); рапорт оперуповноваженого СКП Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_14 від 16.05.2019 року (том 3 а.с.94); аналітична довідка старшого оперуповноваженого В ОВС УКР ГУНП в Полтавській області ОСОБА_22 складену за результатами слідчо-оперативних заходів у кримінальному провадженні №12019170190000381 від 13 травня 2019 року за ч.3 ст.15, ч.1 ст.115, ч.4 ст. 187 КК України (том 3 а.с.95), які були безпосередньо дослідженні судом апеляційної інстанції.
Даними доказами, підтверджується факт освідомлення ОСОБА_9 з даними: про хід розслідування кримінального провадженні № 12019170190000381; зміст та цілі запланованих для проведення слідчо-оперативних дій по справі в Кобеляках 17.05.2019 року та про осіб, які підозрюються у вчиненні злочинів. 
Крім того винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненому також підтверджується показаннями свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , які були допитані апеляційним судом. Наданими показаннями свідки підтвердили, що ОСОБА_9 дійсно як член слідчої групи з проведенням досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12019170190000381 від 13 травня 2019 року за частиною 3 статті 15, частиною 1 статті 115, частиною 4 статті 187 КК України, мав достатній обсяг даних про хід розслідування даної справи та вільний доступ до матеріалів провадження, безпосередньо приймав участь у проведенні ряду слідчих дій, зокрема перед складанням протоколу затримання ОСОБА_10 , як підозрюваного в порядку ст. 208 КПК України, проводив обшук за місцем проживання останнього. 
Як вбачається зі змісту вироку суду, суд першої інстанції, вказав, що сторона обвинувачення не надала суду доказів того, що ОСОБА_9 приймаючи рішення про затримання ОСОБА_10 та вказуючи підстави для затримання передбачені ст. 208 КПК України, усвідомлював завідомо неправдивий їх характер.
На думку колегії суддів, зібрані по справі докази, дають підстави вважати доведеним факт того, що ОСОБА_9 з урахуванням займаної посади, досвіду роботи, наявної у нього інформації про хід розслідування кримінального провадженні № 1201917019000038, на момент складання протоколу про затримання ОСОБА_10 в порядку ст. 208 КПК України, зважаючи на відсутність зазначених у протоколі підстав, усвідомлював що внесені ним відомості до офіційного документа, є завідомо неправдивими, 
Таким чином, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, колегія суддів прийшла до висновку, що у діях ОСОБА_9 наявний склад злочину та останній винуватий у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, тобто увнесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей.
При призначенні покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не одружений.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання судом апеляційної інстанції не було встановлено.
Отже, враховуючи встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_9 необхідно призначити покарання: за ч.1 ст. 366 КК України у виді обмеження волі строком 2 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування строком 1 рік; за ч. 1 ст. 371 КК України у виді обмеження волі строком 2 роки. 
На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом часткового складення призначених покарань визначити остаточне покарання ОСОБА_9 за сукупністю кримінальних правопорушень у вигляді обмеженням волі строком два роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування строком 1 рік. Зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Разом з тим, ОСОБА_9 підлягає звільненню від відбування призначеного покарання за частиною 1 статті 366 та ч.1 ст. 371 КК України, з огляду на таке.
Згідно обвинуваченню, визнаному апеляційним судом доведеним, що 17 травня 2019 року ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 366 та частиною 1 ст.371 КК України, які у відповідності до ст.12 КК України є нетяжкими.
Відповідно пункту 3 частини 1 статті 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;
Згідно частини 8 статті 284 КПК України, звільнення особи від кримінальної відповідальності можливо тільки за її згодою та на підставі відповідного клопотання.
У постанові від 06 грудня 2021 року по справі № 521/8873/18 Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду зазначила, що суди першої та апеляційної інстанцій мають обов`язок відповідно до положень статті 285 КПК України роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою статтею 49 КК України, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК України, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 284 КПК України, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.
Не роз`яснення судом першої чи апеляційної інстанцій відповідно до вимог статті 285 КПК України зазначених обставин є порушенням вимог кримінального процесуального закону, що тягне неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню.
В судовому засіданні апеляційним судом обвинуваченому  ОСОБА_9 в порядку статті 285 КПК України роз`яснені вище вказані вимоги закону. 
Однак, обвинувачений заперечував проти його звільнення від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України та закриття кримінального провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 284 КПК України.
Відповідно до частини 5 статті 74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.
За даних обставин, за відсутності згоди обвинуваченого на застосування відносно нього положень статті 49 КК України, суд вправі звільнити його лише від відбування покарання на підставі частини 5 статті 74 КК України.
Як слідує з матеріалів кримінального провадження, за час досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений не ухилявся від суду, нових кримінальних правопорушень не вчиняв. Визначений у пункті 3 частини 1 статті 49 КК України строк давності за вчинений ОСОБА_9 кримінальний проступок, передбачений частиною 1 статті 366 та частиною 1 ст. 371 КК України, не зупинявся та не переривався і сплинув у травні 2024 року. У зв`язку з чим, обвинуваченого ОСОБА_9 , на підставі частини 5 статті 74 КК України, слід звільнити від відбування покарання, призначеного за вчинення кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 309 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених пунктом 3 частини 1 статті 49 КК України.
Керуючись ст.ст. . 49, 392, 404, 405, 407, 409, 411, 413, 418, 420КПК України, апеляційний суд, -

З А С У Д И В:
Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_11 та потерпілого ОСОБА_10 - задовольнити частково.
Вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 11 серпня 2022 року у кримінальному провадженні, дані про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 липня 2020 року за №42020000000000229 яким ОСОБА_9 , визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за частиною 1 статті 366 та ч.1 ст.371 КК України та виправдано - скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 366 та частиною 1 статті 371 КК України.
Призначити ОСОБА_9 за ч.1 ст. 366 КК України покарання у виді обмеження волі строком 2 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування строком 1 рік; за ч. 1 ст. 371 КК України призначити покарання у виді обмеження волі строком 2 роки. 
На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом часткового складення призначених покарань визначити остаточне покарання ОСОБА_9 за сукупністю кримінальних правопорушень у вигляді обмеженням волі строком два роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування строком 1 рік. Зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання на підставі пункту 3 частини 1 статті 49 та частини 5 статті 74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

СУДДІ: _______________________________ ОСОБА_2 

________________________ ОСОБА_4 ____________________ ОСОБА_3