г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області	

Справа № 213/548/26
Номер провадження 2/213/880/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2026 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді Хмельової С.М., 
за участю секретаря судового засідання Шульги В.С.,
за відсутності сторін,
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В:
До Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся позивач – ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами від 10 липня 2020 року, 09 березня 2021 року та 09 березня 2021 року у загальному розмірі 92 595,25 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 липня 2020 року між ТОВ «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» та ОСОБА_1 укладено договір позики №555129915249, за умовами якого відповідач отримав позику у розмірі 1 000,00 грн зі сплатою процентів за користування коштами. Кошти перераховані на платіжну картку позичальника. Договір укладено в електронному вигляді. На підставі договору факторингу від 18 грудня 2023 року позивач отримав право вимоги до відповідача за зазначеним договором. Відповідач умови договору не виконав, має заборгованість у розмірі 1 440,25 грн.
Крім того, 09 березня 2021 року між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ОСОБА_1 укладено договір №2106779593775, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 5 900,00 грн зі сплатою процентів за користування коштами. Кошти перераховані на платіжну картку позичальника. Договір укладено в електронному вигляді. Відповідач умови договору не виконав, має заборгованість у розмірі 72 013,04 грн.
Також 09 березня 2021 року між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ОСОБА_1 укладено договір №2106824132014, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 4 400,00 грн зі сплатою процентів за користування коштами. Кошти перераховані на платіжну картку позичальника. Договір укладено в електронному вигляді. Відповідач умови договору не виконав, має заборгованість у розмірі 96 562,94 грн.
01 грудня 2021 року між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір № 1-12, за умовами якого ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право вимоги за кредитними договорами, зокрема за договорами № 2106779593775 та № 2106824132014. 
10 січня 2023 року ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» уклали договір № 10-01/2023, згідно з умовами якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги, зокрема до відповідача за вищезазначеними договорами.
ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» на підставі договору від 28 серпня 2025 року відступило позивачу право вимоги за кредитними договорами.
Враховуючи принципи розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість за №2106779593775 у розмірі 52 215,00 грн, за договором №2106824132014 – 38 940,00 грн, за договором №555129915249 – 1 440,25 грн, а всього –92 595,25 грн, а також сплачений судовий збір та витрати на правничу допомогу.
Сторони в судове засідання не з`явилися. 
Представник позивача у позові просить розгляд справи проводити без його участі. Не заперечує проти заочного розгляду справи. 
Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно і належним чином за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання та шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, однак повторно не з`явився в судове засідання, про причини неявки не повідомив, будь-яких клопотань не направив. Відзив на позов до суду не надходив. 
За таких обставин суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 та ст.280 ЦПК України.
У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
09 лютого 2026 року позовна заява надійшла до суду. 
02 березня 2026 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини.
10 липня 2020 року між ТОВ «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» та ОСОБА_1 укладено електронний договір позики № 555129915249, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у сумі 1 000,00 грн строком на 25 днів шляхом перерахування позики на банківський картковий рахунок позичальника за реквізитами його банківської платіжної картки, зазначений у реєстраційної анкеті клієнта, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування кредитом. Умовами договору передбачені такі фіксовані процентні ставки: знижена – 650 % річних від суми позики у межах строку надання позики, якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку; стандартна – 650 % річних від суми позики у межах строку надання позики, якщо позичальник не виконав умови для застосування зниженої процентної ставки. 
Відповідачем договір підписано одноразовим ідентифікатором.
Відповідач ознайомився з умовами договору та погодився з ними.
Сторонами договору підписано графік платежів, згідно з яким згідно з яким сума процентів за користування позикою становить 445,25 грн.
Позикодавцем переховано грошові кошти на картковий рахунок відповідача.
Відповідач умови договору з повернення позики та сплати процентів не виконав.
18 грудня 2023 року між ТОВ «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір факторингу №18/12-2023, за умовами якого до позивача перейшли права вимоги, зокрема до відповідача ОСОБА_1 за договором позики № 555129915249.
Згідно з витягом з реєстру боржників заборгованість за договором позики становить 1 440,25 грн і складається з: 1 000,00 грн – заборгованість за тілом позики, 445,25 грн – заборгованість за процентами.
Позивачем після набуття права вимоги до відповідача не здійснювалося нарахування процентів.
Розмір заборгованості відповідачем не спростовано.
09 березня 2021 року між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» і ОСОБА_1 укладено електронний договір про надання фінансових послуг №2106779593775, за умовами якого за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 5 900,00 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитом.
Кредит надається на строк, зазначений в заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та невід`ємною його частиною (п. 1.2 договору).
Орієнтовний строк повернення кредиту – 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів.
Відповідно до п. 1.9. договору граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору): 1 (один) рік. 
Згідно з п. 1.4. договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у такому розмірі: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а); в) починаючи з 15 дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.6); г) починаючи з 30 дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в); д) тип процентної ставки – фіксована.
Якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом (п. 1.4.2 договору).
Згідно із заявою-анкетою позичальник просить надати кредит строком на 365 днів.
Договір та додатки до нього підписано позичальником шляхом використання одноразового ідентифікатору. 
Підписавши договір, відповідач погодився з його умовами.
Кредитодавцем переховано грошові кошти на картковий рахунок відповідача.
Відповідач умови договору з повернення кредиту та сплати процентів не виконав.
Згідно з доданим до позовної заяви розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за договором №2106779593775 станом на 30 листопада 2021 року становить 52 215,00 грн і складається із тіла кредиту – 5 900,00 грн та процентів – 46 315,00 грн. З розрахунку видно, що відповідачем погашення кредиту та сплата процентів не здійснювалася.

09 березня 2021 року між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» і ОСОБА_1 укладено електронний договір про надання фінансових послуг №2106824132014, за умовами якого за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 4 400,00 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитом.
Інші умови договору ідентичні умовам договору №2106779593775.
Підписавши договір, відповідач погодився з його умовами.
Кредитодавцем переховано грошові кошти на картковий рахунок відповідача.
Відповідач умови договору з повернення кредиту та сплати процентів не виконав.
Згідно з доданим до позовної заяви розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за договором №2106824132014 станом на 30 листопада 2021 року становить 38 940,00 грн і складається із тіла кредиту – 4 400,00 грн та процентів – 34 540,00 грн. З розрахунку видно, що відповідачем погашення кредиту та сплата процентів не здійснювалася.

01 грудня 2021 року між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №1-12, відповідно до умов якого ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зокрема за договорами № 2106779593775 (номер запису в реєстрі боржників – 13685) та № 2106824132014 (номер запису в реєстрі боржників – 13684). Розмір заборгованості на момент відступлення права вимоги за договором № 2106779593775 становить 52 215,00 грн, за договором № 2106824132014 – 38 940,00 грн.
Згідно з наданими розрахунками ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» за період з 01 грудня 2021 року по 08 березня 2022 року здійснило нарахування процентів у сумі 44 347,94 грн за договором № 2106779593775, у сумі 33 073,04 грн – за договором № 2106824132014.
10 січня 2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, за умовами якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги до боржників, у тому числі до відповідача за договорами № 2106779593775 (номер запису в реєстрі боржників – 5867) та № 2106824132014 (номер запису в реєстрі боржників – 11396). Розмір заборгованості на момент відступлення права вимоги за договором № 2106779593775 становить 96 562,94 грн, за договором № 2106824132014 – 72 013,04 грн.
28 серпня 2025 року між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №28-08/25, за умовами якого до позивача перейшли права вимоги, в тому числі до відповідача ОСОБА_1 за договорами № 2106779593775 (номер запису в реєстрі боржників – 1104) та № 2106824132014 (номер запису в реєстрі боржників – 1105). Розмір заборгованості на момент відступлення права вимоги за договором № 2106779593775 становить 96 562,94 грн, за договором № 2106824132014 – 72 013,04 грн.
Позивачем після набуття права вимоги до відповідача не здійснювалося нарахування процентів.
Відповідно до наданих позивачем розрахунків станом на 27 січня 2026 року заборгованість за договорами становить:
- за договором № 555129915249 від 10 липня 2020 року – 1 440,25 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту – 1 000,00 грн, заборгованості за відсотками – 440,25 грн;
- за договором № 2106779593775 від 09 березня 2021 року – 96 562,94 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту – 5 900,00 грн, заборгованості за відсотками – 90 662,94 грн;
- за договором № 2106824132014 від 09 березня 2021 року – 72 013,04 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту – 4 400,00 грн, заборгованості за відсотками – 34 540,00 грн.
Проте позивач, враховуючи принципи розумності, співмірності і пропорційності, просить стягнути заборгованість за договором № 2106779593775 у розмірі 52 215,00 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту – 5 900,00 грн, заборгованості за відсотками – 46 315,00 грн; за договором № 2106824132014 – у розмірі 38 940,00 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту – 4 400,00 грн, заборгованості за відсотками – 34 540,00 грн;
Таким чином, загальний розмір вимог, заявлених до стягнення, становить 92 595,25 грн.
Розмір заборгованості відповідачем не спростований.

Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із зобов`язань за кредитним договором та договором позики, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Встановлено що договори укладені в електронній формі та підписані відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір – домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до положень статті 11 цього закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до положень 12 Закону України «Про електронну комерцію» одним із моментів підписання електронного правочину є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Згідно з абзацом 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Встановлено, що сторонами визначені істотні умови договорів, в тому числі сума отриманих коштів, строк кредитування та дата повернення грошових коштів, відсоткова ставка тощо. Підписавши договори, відповідач засвідчив, що погодився на отримання у кредит та позику коштів саме на умовах, що визначені договорами.
Суд зазначає, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт кредиторів за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір та договір позики не були б укладені, а грошові кошти не були би перераховані.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20).
У відповідності до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). 
Частина 1ст. 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Приписами ст.625 ЦК України, передбачено, що боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
Встановлено, що відповідач користувався коштами, наданими йому на підставі укладених договорів. Проте, в повному обсязі та належним чином умови договорів щодо повернення грошових коштів та сплати відсотків не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість.
Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Така заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.516 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Судом встановлено набуття позивачем права вимоги до відповідача за договорами на підставі договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 1-12, №28-08/25 та факторингу №18/12-2023. 
Відповідачем наявність заборгованості не спростовано, виписки з особового рахунку та свого контрозрахунку не надано.
При визначенні розміру заборгованості суд бере до уваги надані позивачем розрахунки заборгованості первісних кредиторів, які містять відомості про щоденні нарахування, складові заборгованості та їхній розмір. 
Як було зазначено, відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права видно, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
Встановлено, що заборгованість за процентами нарахована відповідачу в межах граничного строку кредитування (користування позикою), визначеного договорами, а тому суд погоджується з наданими позивачем розрахунками.
Стаття 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення відповідачем кредитних договорів та договору позики, порушення ним взятих на себе зобов`язань, набуття позивачем права вимоги за цими договорами. 
Відповідач відзив на позов та будь-яких доказів на спростування того, що він електронним підписом підписував договори, отримував кредитні кошти і користувався ними, а також щодо суми заборгованості перед позивачем у зазначеному розмірі – не надав, обставини, на які посилається позивач як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження при розгляді справи.
Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 2 662,40 грн.
Вирішуючи питання про стягнення понесених судових витрат, суд керується таким.
Як передбачено статтею 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до позову судові витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 25 000,00 грн, на підтвердження яких позивачем надано: договір про надання правової допомоги від 02 липня 2024 року №02-07/2024, прайс-лист з тарифами на послуги, заявку №2882 на надання юридичної допомоги, витяг з акту №25 від 31 грудня 2025 року щодо надання юридичної допомоги щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 . Відповідно до витягу з акту позивачу надані адвокатським об`єднанням такі послуги: усна консультація з вивченням документів (2 години по 2 000,00 грн за 1 год); складання позовної заяви для подачі до суду (6 годин по 3 000,00 грн за 1 год); вивчення документації клієнта з посиланням на нормативно-правові акти та підготовка аналітичної довідки щодо судової практики (1 год по 3 000,00 грн за 1 год).
Клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу та будь-яких доказів їх неспівмірності від відповідача не надійшло.
Разом з тим, суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 3, 5, 9 статті 141 ЦПК, не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу. 
Аналогічна позиція відображена в пункті 119 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21.
З урахуванням викладеного, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.
Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, в його рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Отже, виходячи з положень частини 3 статті 141 ЦПК, суд вважає, що зазначені позивачем витрати на правничу допомогу в сумі 25 000,00 грн є завищеними.
Суд звертає увагу на те, що справа є незначної складності, з огляду на ціну позову, підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, подана через електронний суд. На переконання суду дії щодо надання усної консультації, вивчення документації клієнта та складання позовної заяви не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи, з урахуванням також того, що адвокатом готувалися інші аналогічні позови для звернення до суду. Також позов не містить посилання на судову практику з розгляду аналогічних спорів, а тому надання такої послуги, як підготовка аналітичної довідки щодо судової практики, не підтверджена позивачем.
Ураховуючи характер виконаної роботи, її доцільність, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає можливим зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу та стягнути їх з відповідача на користь позивача в розмірі 5 000,00 грн.
Керуючись ст. ст. 207, 512, 514, 525, 526, 530, 638, 639, 610, 611, 1048-1049, 1050, 1054, 1077, 1082 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 263-265, 274, 279, 280, 282 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заборгованість за договором № 555129915249 від 10 липня 2020 року, договором № 2106779593775 від 09 березня 2021 року та договором №2106824132014 від 09 березня 2021 року в загальному розмірі 92 595 (дев`яносто дві тисячі п`ятсот дев`яносто п`ять) грн 25 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» судовий збір у розмірі 2 662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним законодавством.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», адреса: ЄДРПОУ 42640371, адреса: вул. Гедройця Єжи, буд.6, офіс 521, м. Київ.
Відповідач:  ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Дата складення повного судового рішення – 12 травня 2026 року.

Суддя С.М. Хмельова