ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року

м. Чернівці

Справа № 723/1919/26
провадження № 822/1095/26-ц
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кулянди М.І.,
суддів: Литвинюк І.М., Височанської Н.К.,
за участю секретаря судового засідання Скулеби А.І.,
учасники справи: 
заявник ОСОБА_1 ,
заінтерисована особа Сторожинецька міська рада Чернівецького району Чернівецької області, 
апеляційна скарга Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області на ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 29 квітня 2026 року,
головуючий у суді першої інстанції суддя Бужора В.Т.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову. 
В обґрунтування заяви про забезпечення доказів до подання позовної заяви представник заявника ОСОБА_2 посилається на те, що 17 жовтня 2025 року ОСОБА_1 , на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Проштною М.В., зареєстрованого в реєстрі за № 4068, набула у власність об`єкт нерухомого майна, а саме: будівля, що складається з: складу цементу літ. Д, загальною площею 105,30 кв.м, протирадіаційного центру II, частини огорожі №1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з умовами зазначеного договору, частина огорожі №1 входить до складу вказаного нерухомого майна, є його невід`ємною складовою та за своїми характеристиками відповідає ознакам об`єкта нерухомого майна у розумінні ч. 1 ст. 181 Цивільного кодексу України, оскільки є міцно пов`язаною із земельною ділянкою, а її переміщення є неможливим без непропорційного знецінення або зміни функціонального призначення.
Право власності позивача на зазначене нерухоме майно було зареєстровано у встановленому законом порядку, у день укладення договору дарування, що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру речових прав № 448285718.
Відповідно до плану розміщення будівель та споруд ОСОБА_1 , відносно сформованих земельних ділянок, згідно даних Державного земельного кадастру за адресою: АДРЕСА_1 , належне позивачу нерухоме майно, а саме, частина огорожі №1, розташована на земельній ділянці, площею 0,5617 га, кадастровий номер: 7324510100:02:001:0794, яка перебуває у комунальній власності Сторожинецької міської ради.
Разом з тим, 24 березня 2026 року, позивачу стало відомо, що Сторожинецькою міською радою зазначену земельну ділянку виставлено на земельні торги (аукціон) (ID: LSE001-UA-20260325-76149).
Враховуючи вищезазначене, виникла необхідність у поданні заяви про забезпечення позову, шляхом заборони вчинення певних дій, а саме заборонити Сторожинецькій міській раді, її виконавчим органам, посадовим та службовим особам, а також будь яким іншим особам, які діють від її імені або за її дорученням вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження земельної ділянки площею 0,5617 га, кадастровий номер: 7324510100:02:001:0794, проводити земельні торги (аукціон), у тому числі за ідентифікатором LSE001-UA-20260325-76149, укладати будь-які договори за результатами таких торгів та вчиняти реєстраційні дії щодо переходу права власності або користування на вказану земельну ділянку.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 29 квітня 2026 року заяву задоволено.
Заборонено Сторожинецькій міській раді, її виконавчим органам, посадовим та службовим особам, а також будь-яким іншим особам, які діють від її імені або за її дорученням вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження земельної ділянки площею 0,5617 га, кадастровий номер: 7324510100:02:001:0794, проводити земельні торги (аукціон), у тому числі за ідентифікатором ID: LSE001-UA-20260325-76149, укладати будь-які договори за результатами таких торгів та вчиняти реєстраційні дії щодо переходу права власності або користування на вказану земельну ділянку.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що між сторонами дійсно виник спір та невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі Сторожинецька міська рада Чернівецького району Чернівецької області, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт посилається на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, судом неповно встановлено обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що фактичний порядок розташування паркану заявником ОСОБА_1 не відповідає правовстановлюючим документам на земельну ділянку, кадастровий номер 7324510100:02:001:0794, відповідно до яких вказана земельна ділянка знаходиться у власності Сторожинецької міської ради. Дії ОСОБА_1 перешкоджають Сторожинецькій міській раді, як власнику, розпоряджатися належним комунальним майном.
Також звертають увагу на те, що ухвалою Сторожинецького районного суду від 27.03.2026 року (справа №723/1313/26) у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено. Вищевказана ухвала мотивована ти, що суд знаходить не доведеним заявником тієї обставини, що предметом спору з Сторожинецькою міською радою є земельна ділянка, на якій знаходиться об`єкт нерухомості, набутий заявником у власність, на підставі договору дарування, і що такою земельною ділянкою є виставлена на продаж ділянка за кадастровим номером 7324510100:02:001:0794.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до частин 1-2 статті149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Згідно з пунктом 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
При розгляді заяви про забезпечення позову суд враховує практику Європейського суду з прав людини.
Так, згідно з пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року у справі "Шмалько проти України" (заява N 60750/00) суд зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд і водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 Конвенції як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".
Забезпечення позову визначається як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладання арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.
Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Такий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.
Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Такий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі N 753/22860/17.
Судом встановлено, що 17 жовтня 2025 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір дарування, який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Проштною М.В. та зареєстрований в реєстрі за № 4068, відповідно до якого ОСОБА_1 набула у власність об`єкт нерухомого майна, а саме, будівлю, що складається з: складу цементу літ. «Д», загальною площею 105,30 кв.м, протирадіаційного центру II, частини огорожі № 1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що також підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав № 448285718 від 17.10.2025 року. Відповідно до п. 2 договору земельна ділянка перебуває у комунальній власності і передана на праві постійного користування землею для обслуговування будівель і площ виробничого призначення на підставі рішення Сторожинецької районної ради № 42 від 12.12.1994 року з видачею відповідного Державного акту на право постійного користування землею (серії І-ЧВ №000106) від 14.12.1994 року, акт зареєстровано в Книзі записів актів на право постійного користування землею за №82. 
З документів, доданих до заяви про забезпечення позову не вбачається, що будівля, яка належить на праві власності ОСОБА_1 знаходиться саме на земельній ділянці, площею 0,5617 га, кадастровий номер: 7324510100:02:001:0794, що розташована в АДРЕСА_1 та щодо якої заявник просить заборонити вчиняти певні дії.
Суд знаходить не доведеним заявником тієї обставини, що предметом спору з Сторожинецькою міською радою є земельна ділянка, на якій знаходиться об"єкт нерухомості, набутий заявником у власність, на підставі договору дарування, і що такою земельною ділянкою є виставлена на продаж ділянка за кадастровим номером 7324510100:02:001:0794.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову необхідно відмовити.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому її слід скасувати і в задоволенні заяви відмовити.
Керуючись ст. 374, 376, 381, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області задовольнити.
Ухвалу Сторожинецбкого районного суду Чернівецької області від 29 квітня 2026 року скасувати.
В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Дата складання повного тексту постанови – 17 червня 2026 року.

Головуючий М.І. Кулянда 
Судді: Н.К. Височанська 
І.М. Литвинюк