ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року Справа № 915/22/26 

м. Миколаїв
Господарський суд Миколаївської області, у складі судді Семенчук Н.О., 
за участю секретаря судового засідання Мавродій Г.В. 
за участі представників учасників справи:
від позивача (представник позивача) – не з`явився,
від відповідача (представник відповідача) – не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу
за позовом:  ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 
до відповідача: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Наш-31», проспект Незалежності, буд. 8, м. Південноукраїнськ, Миколаївська область, 55001, код ЄДРПОУ 2942243
про: визнання недійсним в частині рішення зборів членів правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Наш-31», оформленого протоколом № 6 від 29.10.2020.

ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Миколаївської області зі сформованою в системі «Електронний суд» позовною заявою б/н від 09.01.2026 (вх. № 436/26 від 12.01.2026), в якій просить суд:
1. Прийняти позовну заяву до розгляду.
2. Визнати недійсним з моменту прийняття рішення зборів членів правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Наш-31», яке оформлене протоколом №6 від 29.10.2020 року в частині питання порядку денного №3 про передання в оренду допоміжного приміщення № 1-6 за адресою АДРЕСА_2 .
3. Вирішити питання судових витрат.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 29.10.2020 року відбулися збори членів правління ОСББ «Наш-31», що були оформлені протоколом №6 від 29.10.2020. Поряд з іншими питаннями порядку денного, Правлінням було вирішено здійснити розпорядження спільним майном Об`єднання, та передати в оренду допоміжне приміщення № 1-6 в під`їзді №3 будинку ОСББ Наш -31. Позивач вважає, що рішення правління, прийняте по питанню № 3 порядку денного, яке оформлено протоколом №6 від 29.10.2020, не належить до повноважень членів Правління, а тому є неправомірним та підлягає скасуванню. Так, на переконання позивача, рішення про розпорядження спільним майном Об`єднання, порядок передання його у користування третім особам на умовах оренди повинно прийматися Загальними зборами ОСББ. Проте, як вказує позивач, члени правління ОСББ перевищили встановлені законом та Статутом повноваження та ухвалили протиправне і незаконне рішення. Відтак, позивач стверджує, що рішення про передачу в оренду допоміжного приміщення №1-6, яке оформлено протоколом зборів членів правління від 29.10.2020 № 6 в частині пункту 3 порядку денного, є таким, що суперечить Статуту ОСББ «Наш-31», не відповідає нормам статей 4, 10, 26 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», та статті 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 26.01.2026, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, останню було прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/22/26 за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 24.02.2026 об 11:30; встановлено для сторін процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

28.02.2026 до суду від ОСОБА_1 надійшла сформована в системі «Електронний суд» заява б/н від 20.02.2026 (вх. № 2353/26 від 28.02.2026) про проведення засідання за відсутності учасника справи, в якій заявниця просить суд слухати справу без участі позивача, а також повідомляє суд про те, що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити.

23.02.2026 до суду від Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Наш-31» надійшов сформований в системі «Електронний суд» відзив на позовну заяву б/н від 20.03.2026 (вх. № 2360/26 від 23.02.2026), в якому заявник просить суд розглядати справу без участі відповідача за наявними матеріалами.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 02.03.2026 було продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, а також призначено підготовче засідання на 31.03.2026 о 13:00.

11.03.2026 до суду від ОСОБА_1 надійшла сформована в системі «Електронний суд» заява б/н від 10.03.2026 (вх. № 3203/26 від 11.03.2026) про проведення засідання за відсутності учасника справи, в якій заявниця просить суд слухати справу без участі позивача, а також повідомляє суд про те, що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити.

23.03.2026 до суду від Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Наш-31» надійшла сформована в системі «Електронний суд» заява б/н від 20.03.2026 (вх. № 3827/26 від 23.03.2026) про визнання позову, в якій відповідач вказує, що в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 29.10.2020 року відбулися збори членів правління ОСББ «Наш-31», що були оформлені протоколом №6 від 29.10.2020. Поряд з іншими питаннями порядку денного, Правлінням було вирішено здійснити розпорядження спільним майном Об`єднання, та передати в оренду допоміжне приміщення № 1-6 в під`їзді №3 будинку ОСББ «Наш-31». Позивач вважає, що передання у користування третім особам допоміжних приміщень повинно прийматися Загальними зборами ОСББ.
ОСББ «Наш-31» зазначає суду що серед первинних статутних, бухгалтерських та адміністративно-господарських документів, що перебувають у документообігу об`єднання, відсутні протоколи загальних зборів на яких би розглядалися питання чи приймалися рішення щодо передання в оренду або користування допоміжних приміщень. ОСББ не має подібних документів у своєму розпорядженні. Прийняте 29.10.2020 року Правлінням рішення про передачу у оренду допоміжного приміщення № 1-6 в під`їзді №3 будинку ОСББ «Наш-31» не ґрунтується на нормах закону та суперечить Статуту ОСББ. Таким чином, на переконання відповідача, вимоги позивачки обґрунтовані та визнаються відповідачем.
Крім того, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Наш-31» просить суд розглядати справу без участі відповідача.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 31.03.2026 було залишено без розгляду відзив Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Наш-31» б/н від 20.03.2026 (вх. № 2360/26 від 23.02.2026) у справі № 915/22/26 залишити без розгляду; закрито підготовче провадження у справі № 915/22/26; призначено справу № 915/22/26 до судового розгляду по суті на 05.05.2026 об 11:40; визнано явку позивача (представника позивача) та відповідача (представника відповідача) в судове засідання, яке відбудеться 05.05.2026 об 11:40 обов`язковою.

30.04.2026 до суду від ОСОБА_1 надійшла сформована в системі «Електронний суд» заява б/н від 29.04.2026 (вх. № 6236/26 від 30.04.2026) про розгляд справи без участі позивача, за змістом якої заявниця також повідомила суд про те, що позов підтримує повністю та просить його задовольнити.

04.05.2026 до суду від Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Наш-31» надійшла сформована в системі «Електронний суд» заява б/н від 04.05.2026 (вх. № 6428/26 від 04.05.2026) про розгляд справи без участі відповідача, за змістом якої заявник також повідомив суд про те, що не заперечує проти позовних вимог.

В судове засідання 05.05.2026 учасники справи не з`явилися, про причини неявки суд не сповістили, при цьому, як було наведено вище, як позивачка, так і відповідач просили суд розгляд справи провести без участі своїх представників.
Суд зауважує, що ухвалою від 31.03.2026 було визнано явку позивача (представника позивача) та відповідача (представника відповідача) в судове засідання з розгляду справи по суті обов`язковою, що обумовлювалось специфікою спірних правовідносин та необхідністю безпосереднього з`ясування обставин справи та мотивації позицій сторін. 
Сторони явку в судове засідання 05.05.2026 не забезпечили. Разом із тим, керуючись принципом забезпечення доступу до правосуддя, який включає в себе право на розгляд справи впродовж розумного строку та право сторони бути почутою через призму поданих нею письмових доводів, суд враховує заяви сторін про розгляд справи за їх відсутності, а тому вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.
Так, в засіданні 05.05.2026 судом було розглянуто заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Наш-31» б/н від 20.03.2026 (вх. № 3827/26 від 23.03.2026) про визнання позову.
Судом враховано, що відповідно ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 191 ГПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.
Згідно з ч. 4 ст. 191 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Отже, зі змісту норм процесуального права убачається, що відповідач наділений правом визнати позов на будь-якій стадії процесу (ст. 46 ГПК України), при цьому суд вирішує питання про задоволення позову у разі визнання відповідачем позову ураховуючи наявність законних для того підстав.
Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову.
Вказане mutatis mutandis узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 09.09.2020 у справі № 572/2515/15-ц, від 25.05.2022 у справі № 675/2136/19.
В судовому засіданні 05.05.2026, за результатами розгляду справи за наявними матеріалами, судом підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив таке.

ОСОБА_1 є співвласником квартири за адресою АДРЕСА_3 , що вбачається з наданого до матеріалів справи Витягу № 28250715 від 17.10.2014 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
Судом враховано, що розпорядженням Южноукраїнського міського голови № 19-р від 18.01.2016 «Про перейменування вулиць та проспектів у місті Южноукраїнську» було, зокрема, перейменовано проспект Леніна у місті Южноукраїнську на проспект Незалежності.

З матеріалів справи вбачається, що 19.07.2019 комісією комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне об`єднання» оформлено та підписано Акт про списання багатоквартирного будинку, що розміщений за адресою проспект Соборності, 3 / Незалежності, 8 з балансу комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне об`єднання».
У подальшому, рішенням Южноукраїнської міської ради № 1657 від 03.10.2019 було надано згоду на передачу в управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Наш-31» житлового будинку, розташованого на проспекті Соборності 3 / Незалежності 8 у місті Южноукраїнську, а також погоджено акт про списання вказаного багатоквартирного будинку з балансу комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне об`єднання».

Матеріали справи свідчать також про те, що Установчими зборами Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «НАШ-31» (протокол № 1 від 15.03.2019) було затверджено Статут Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «НАШ-31», відповідно до п. 1.1 якого Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «НАШ-31» (далі – об`єднання) створено власниками квартир та нежитлових приміщень (далі – співвласники) багатоквартирних будинків № 3 що розташовані за адресою м. Южноукраїнськ, проспект Соборності та будинок АДРЕСА_4 , відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».
Статутом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «НАШ-31» передбачено, зокрема, таке:
- метою створення об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим Статутом (п. 2.1);
- органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, Голова Правління, Правління та ревізор об`єднання (п. 3.1);
- Вищим органом управління є загальні збори. Загальні збори вправі приймати рішення з усіх питань діяльності об`єднання. Загальні збори скликаються і проводяться згідно з вимогами цього Статуту і чинного законодавства (п. 3.2);
- до виключної компетенції загальних зборів належать: питання про використання спільного майна (п.п. 3.3.2); попереднє (до їх укладання) погодження умов договорів, укладених на суму, що перевищує 200 000,00 (двісті тисяч) гривень, а також договорів, предметом яких є цінні папери, майнові права або спільне майно співвласників чи їх частина (п.п. 3.3.5); визначення обмежень на користування спільним майном (п.п. 3.3.9);
- керівництво поточною діяльністю об`єднання здійснює Правління. Правління та Голова правління має право приймати рішення з усіх питань діяльності об`єднання визначені цим Статутом, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів (п. 3.4);
- Правління це виконавчий орган об`єднання. Правління їх кількісний склад та голову правління обирається загальними зборами і підзвітні їм. Правління складається з 5 (п`яти) членів Правління а Голови Правління (п. 3.5);
- до компетенції Правління належить: 1) підготовка кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; 2) здійснення контролю за своєчасною сплатою співвласниками внесків і платежів та вжиття заходів щодо стягнення заборгованості згідно із законодавством; 3) розпорядження коштами об`єднання відповідно до затвердженого загальними зборами об`єднання кошторису; 4) укладання договорів про виконання робіт, надання послуг та здійснення контролю за їх виконанням; 5) укладання договорів, що перевищує 100 000 (сто тисяч) гривень; 6) ведення діловодства, бухгалтерського обліку та звітності про діяльність об`єднання; 7) скликання та організація проведення загальних зборів співвласників; 8) призначення письмового опитування співвласників та утворення відповідної комісії для його проведення (п. 3.8);
- рішення Правління приймається більшістю голосів від загальної кількості членів Правління, якщо інше не встановлено рішенням загальних зборів об`єднання (п. 3.12);
- рішення Правління викладаються у протоколі засідання Правління із зазначенням кожним з члені Правління результату свого голосування («за» або «проти»), засвідченого власноручним підписом (п. 3.15);
- рішенням загальних зборів об`єднання може бути скасовано будь-яке рішення Правління, голови Правління та ревізора об`єднання. Рішення Правління, Голови Правління, ревізора, зборів представників, які суперечать рішенням загальних зборів є не чинними (п. 3.23);
- рішення загальних зборів мають вишу юридичну силу щодо рішень інших органів управління об`єднання. Загальні збори своїм рішенням можуть у будь-який час скасувати або визнати таким, що втратило чинність, рішення будь-якого іншого статутного органу об`єднання, зокрема, Правління, Голови Правління та ревізора об`єднання (п. 4.14);
- джерелами фінансування є кошти об`єднання, які складаються, зокрема, з коштів, отриманих об`єднанням у результаті здавання в оренду допоміжних приміщень та іншого спільного майна багатоквартирного будинку (п.п. 3) п. 5.3);
- порядок володіння, користування та розпорядження майном об`єднання визначається загальними зборами (п. 5.14);
- співвласник має право, зокрема: брати участь в управлінні об`єднанням у порядку, визначеному Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» і Статутом об`єднання (пп. 1) п. 6.1); знайомитися з протоколами загальних зборів, робити з них виписки (пп. 3) п. 6.1); одержувати в установленому порядку інформацію про діяльність об`єднання (пп. 4) п. 6.1);
- здійснення співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників. Спори щодо здійснення прав співвласників вирішуються за згодою сторін або в судовому порядку (п. 6.3).

З матеріалів справи вбачається, що у листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Голови правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Наш-31» із заявою від 14.11.2025, зі змісту якої вбачається, що позивачці стало відомо про те, що у 2020 році зборами членів Правління ОСББ було прийнято рішення про передання в оренду спільного майна ОСББ, а саме – допоміжного приміщення 1-6 за адресою АДРЕСА_2 . Позивачка просила відповідача надати інформацію про прийняття загальними зборами такого рішення про передання в оренду спільного майна ОСББ – допоміжного приміщення 1-6 та за наявності такого протоколу надати його копію.
У відповідь на вказане звернення Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Наш-31» листом № 1-К від 10.12.2025 «Про надання інформації» повідомило ОСОБА_1 про те, що Загальними зборами співвласників ОСББ «НАШ-31» рішень про передачу в оренду допоміжних приміщень № 1-6 не приймалось. До вказаного листа долучено копію протоколу № 6 від 29.10.2020.
Відповідач в заяві про визнання позову також повідомив суду про те, що серед первинних статутних, бухгалтерських та адміністративно-господарських документів, що перебувають у документообігу об`єднання, відсутні протоколи загальних зборів на яких би розглядалися питання чи приймалися рішення щодо передання в оренду або користування допоміжних приміщень. За даними відповідача ОСББ не має подібних документів у своєму розпорядженні.

З матеріалів справи (копія протоколу № 6 від 29.10.2020) також вбачається, що 29.10.2020 відбулися збори членів правління ОСББ «Наш-31», на порядок денний яких було винесено ряд питань, зокрема, питання № 3: 
«Пропозиція щодо передачі в оренду допоміжних приміщень № 1-6 в під.3».

У протоколі відображено такий хід розгляду питань порядку денного щодо вказаного питання: 
«З ціллю отримання прибутку в ОСББ здавати в оренду допоміжні приміщення № 1-6 в під.3. Затвердити орендну плату згідно рішення Загальних зборів 2020р.».

За результатами зборів було вирішено питання порядку денного визначити прийнятими. 
Члени правління узгодили питання по протоколу № 6 від 29.10.2020 шляхом проставляння власноручних підписів (протокол містить підпис голови правління та підписи 4 членів правління, а також вказівку про відсутність 2 членів правління під час проведення зборів).

ОСОБА_1 вважає, що рішення правління, прийняте по питанню № 3 порядку денного, яке оформлено протоколом №6 від 29.10.2020, не належить до повноважень членів Правління, а тому є неправомірним та підлягає скасуванню.
Позивачка зазначає, що вказане рішення про передачу в оренду допоміжного приміщення №1-6, яке оформлено протоколом зборів членів правління від 29.10.2020 №6 в частині пункту 3 порядку денного, є таким, що порушує її права, як співвласника: 
- порушення майнових прав на переконання позивачки полягає в тому, що передача спільного майна в оренду без згоди всіх співвласників обмежує право кожного з них на вільне користування цим майном. Передача майна без згоди всіх (або більшості за кворумом) співвласників є незаконним втручанням у їхні майнові права в цілому всіх співвласників так і окремо кожного;
- позбавлення права на управління та контроль. Позивачка зазначає, що відсутність голосування позбавляє можливості впливати на умови оренди, вибір орендаря та цільове використання майна;
- неправомірне розпорядження: позивачка наголошує, що лише Загальні збори уповноважені приймати рішення про використання спільного майна, зокрема здачу в оренду.

З урахуванням наведеного, суд зауважує, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі, регулюються положеннями чинного законодавства про діяльність об`єднання співвласників багатоквартирного будинку.
Так, згідно зі ст. 385 Цивільного кодексу України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту. Об`єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону.
Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулювання правових, організаційних та економічних відносини, пов`язаних з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласниками багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління врегульовані Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».
За змістом ч. 1-2 ст. 4, ч. 1 ст. 9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава. Власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку). 
Відповідно до п. 5 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласник багатоквартирного будинку - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку.
Крім того, судом враховано, що правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначені Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».
Згідно із ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (тут і далі здійснюється посилання на приписи вказаного закону в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна; співвласники багатоквартирного будинку - власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку.
Відповідно до приписів ч.ч. 1, 4, 5 ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Господарче забезпечення діяльності об`єднання може здійснюватися власними силами об`єднання (шляхом самозабезпечення) або шляхом залучення на договірних засадах суб`єктів господарювання.
Отже, законодавець визначає об`єднання співвласників багатоквартирного будинку як юридичну особу приватного права (створену в добровільному порядку шляхом її заснування власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку на підставі домовленості між собою), створену власниками для сприяння використання їх власного майна, управління, утримання і використання неподільного та загального майна.
За змістом ст. 14 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» співвласник має право: брати участь в управлінні об`єднанням у порядку, визначеному цим Законом і статутом об`єднання; обирати та бути обраним до складу статутних органів об`єднання; знайомитися з протоколами установчих та загальних зборів (крім конфіденційної інформації про фізичних осіб), власними листками опитування, зведеною інформацією про результати голосування кожного із співвласників (крім конфіденційної інформації про фізичних осіб), а також за власний рахунок робити з них виписки і копії та отримувати їх копії в електронній формі; одержувати в установленому порядку інформацію про діяльність об`єднання; вимагати від статутних органів захисту своїх прав та дотримання співвласниками правил добросусідства; одержувати в установленому статутом порядку інформацію про діяльність асоціації. Об`єднання на вимогу співвласника зобов`язане надати йому для ознайомлення всі свої фінансові звіти. Порядок здійснення прав співвласників визначається законом. Здійснення співвласником своїх прав не може порушувати права інших власників. Спори щодо здійснення прав співвласників вирішуються за згодою сторін або в судовому порядку.

З урахуванням наведених вище приписів чинного законодавства, а також положень Статуту Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Наш-31», суд, проаналізувавши заявлені позивачем підстави позовних вимог у даній справі, у сукупності з обставинами справи, вважає за необхідне зазначити таке.

Приписами ст. 12 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що управління багатоквартирним будинком здійснює об`єднання через свої органи управління. За рішенням загальних зборів функції з управління багатоквартирним будинком можуть бути передані (всі або частково) управителю або асоціації. Об`єднання самостійно визначає порядок управління багатоквартирним будинком та може змінити його у порядку, встановленому цим Законом та статутом об`єднання.
Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» органами управління об`єднання є загальні збори об`єднання, правління, ревізійна комісія об`єднання.
За змістом ч. 9 ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» до виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься: затвердження статуту об`єднання, внесення змін до нього; обрання членів правління об`єднання; питання про використання спільного майна; затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; попереднє (до їх укладення) погодження умов договорів, укладених на суму, що перевищує зазначену в статуті об`єднання, договорів, предметом яких є цінні папери, майнові права або спільне майно співвласників чи їх частина; визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників; прийняття рішення про реконструкцію та ремонт багатоквартирного будинку або про зведення господарських споруд; визначення розміру матеріального та іншого заохочення голови та членів правління; визначення обмежень на користування спільним майном; обрання та відкликання управителя, затвердження та зміна умов договору з управителем, прийняття рішення про передачу функцій з управління спільним майном багатоквартирного будинку повністю або частково асоціації; прийняття рішень про заснування інших юридичних осіб або участь у товариствах.
Відповідно до ч. ч. 17-20 ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» для керівництва поточною діяльністю об`єднання обирається правління. Правління має право приймати рішення з питань діяльності об`єднання, визначених статутом. Правління є виконавчим органом об`єднання і підзвітне загальним зборам. Порядок обрання та відкликання членів правління, їх кількісний склад та строки обрання встановлюються загальними зборами. До компетенції правління відноситься: підготовка кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; здійснення контролю за своєчасною сплатою співвласниками внесків і платежів та вжиття заходів щодо стягнення заборгованості згідно з законодавством; розпорядження коштами об`єднання відповідно до затвердженого загальними зборами об`єднання кошторису; укладення договорів про виконання робіт, надання послуг та здійснення контролю за їх виконанням; ведення діловодства, бухгалтерського обліку та звітності про діяльність об`єднання; скликання та організація проведення загальних зборів співвласників або зборів представників; призначення письмового опитування співвласників та утворення відповідної комісії для його проведення.

З матеріалів справи та доводів позовної заяви вбачається, що оскаржуючи рішення зборів членів правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Наш-31», оформлене протоколом №6 від 29.10.2020, в частині питання порядку денного №3, позивачка фактично вважає його таким, що прийняте з перевищенням повноважень (Правлінням ОСББ прийнято рішення з питання, яке належить до виключної компетенції Загальних зборів ОСББ).
Так, як уже було наведено вище, на проведених 29.10.2020 зборах членів правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Наш-31» розглядалося, зокрема, таке питання порядку денного як «Пропозиція щодо передачі в оренду допоміжних приміщень № 1-6 в під.3».
У протоколі відображено такий хід розгляду питань порядку денного щодо вказаного питання: 
«З ціллю отримання прибутку в ОСББ здавати в оренду допоміжні приміщення № 1-6 в під.3. Затвердити орендну плату згідно рішення Загальних зборів 2020р.».
За результатами зборів було вирішено питання порядку денного визначити прийнятими. 

Позивачка вважає, що прийняттям оспорюваного рішення правління ОСББ вчинило дії щодо розпорядження майном об`єднання, а саме – передання в оренду допоміжного приміщення № 1-6 за адресою проспект Соборності, 3/ Незалежності, 8, м. Південноукраїнськ Миколаївська область.

З такими висновками позивачки суд не погоджується. Так, хоча відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та положень Статуту Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Наш-31» до виключної компетенції загальних зборів належать, зокрема, питання про використання спільного майна, попереднє погодження умов договорів, предметом яких є спільне майно співвласників чи їх частина, однак, на переконання суду, відповідні питання спірним рішенням Правління ОСББ не вирішувались. Так, у протоколі №6 від 29.10.2020 при відображенні ходу розгляду спірного питання порядку денного (№ 3) вжито дієслово недоконаного виду «здавати», під яким слід розуміти незавершену дію без вказівки на її результат у минулому, теперішньому чи майбутньому, тобто незавершену дію, дію що не встигла реалізуватись.
Таке формулювання є скоріше посиланням на абстрактну можливість вчинення дії в майбутньому, ніж чітким керівництвом до виконання. Крім того, суд наголошує, що зі змісту протоколу не вбачається погодження Правлінням жодних істотних чи конкретних умов оренди: не визначено особу орендаря, строк дії договору, цільове призначення використання майна, розмір орендної плати тощо. Натомість протокол містить пряму вказівку на те, що орендна плата визначається згідно рішення Загальних зборів 2020 року. 
Отже, на переконання суду, спірним рішенням правління ОСББ питання про безпосередню передачу майна в оренду не вирішувалось, а саме рішення в оскаржуваній частині не містить ознак розпорядчого акта, який безпосередньо породжує цивільні права та обов`язки. 
Матеріали справи також не містять жодних доказів реалізації цього рішення (зокрема, шляхом укладення відповідних договорів оренди чи актів приймання-передачі майна на його підставі), що також свідчить про те, що оспорюване рішення правління є лише фіксацією наміру щодо можливого управління майном у майбутньому і не призвело до реального порушення чи обмеження прав співвласників.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне наголосити, що приписами ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.
Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.
При цьому, слід враховувати, що об`єктом захисту визначається саме порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке. Порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.
Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.
Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.
Завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави, відтак, встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті.
Верховний Суд у постанові від 10.09.2020 у справі №904/3368/18 наголошував, що вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки недоведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов, у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.
Судом також mutatis mutandis взято до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 03.04.24 у справі № 911/2860/20, від 04.04.24 у справі № 911/321/23, від 18.07.2024 у справі № 910/3777/22 про те, що вирішуючи спір щодо визнання недійсними рішень органу управління юридичної особи, який виник з корпоративних відносин, слід виходити з того, що для визнання недійсним рішення необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (в спірному випадку – співвласника ОСББ). Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову. 
Крім того, відповідне порушення прав не може носити абстрактний характер. Учасник (в спірному випадку – співвласник ОСББ) не може оскаржити будь-яке рішення будь-яких зборів тільки через наявність у нього статусу співвласника без обґрунтування, чим саме оспорюване ним рішення органу управління ОСББ порушує його права та/або законні інтереси. При цьому посилання позивача (співвласника) для обґрунтування позовних вимог про визнання недійсними рішень Правління як органу управління ОСББ на порушення його корпоративних прав на участь в управлінні юридичною особою свідчить про загальний, абстрактний характер таких порушень. Такі посилання позивача є недостатніми для висновку про доведеність факту порушення його прав та/або інтересів спірним рішенням.
Вказане mutatis mutandis узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 17.05.2023 у справі № 908/3213/21, від 18.10.2023 у cправі № 922/2013/21.
З метою отримання судового захисту шляхом визнання недійсним рішень органу управління співвласник не може абстрактно та загально посилатися на порушення свого права на участь в управлінні, а має обґрунтувати конкретне несправедливе обмеження (порушення) його безпосередніх прав чи інтересів прийнятими рішеннями, що оскаржується, а також співмірність обраного способу захисту (відновлення становища, яке існувало до прийняття оскаржуваного рішення) зі стверджуваним порушенням. Оскаржувані рішення органів управління юридичною особою можуть бути визнані недійсними лише у разі, якщо вони прямо (а не опосередковано чи потенційно) впливають на права чи законні інтереси учасника (співвласника) та порушують їх та за умови, що буде дотримано справедливий баланс між індивідуальними та загальними інтересами, що залежить від всіх обставин у кожному окремому випадку. При цьому позивач повинен довести, що існує безпосередній зв`язок між стверджуваним порушенням та прийнятими оскаржуваними ним рішеннями органів управління ОСББ.
Вказане mutatis mutandis узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 10.11.2021 у справі № 924/881/20.
Крім того, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що звернення до суду з позовом не з метою домогтися відновлення власного порушеного права (та/або інтересу), а з метою створити підстави для подальшого звернення з іншим позовом (похідною вимогою) або преюдиційну обставину чи доказ для іншого судового провадження суперечать завданням господарського (цивільного) судочинства, наведеним у ч. 1 ст. 2 ГПК України.
Так, оцінюючи доводи позивачки щодо порушення оспорюваним рішенням її прав як співвласника, суд зауважує:
- по-перше, посилання на порушення прав співвласників на вільне користування майном шляхом передачі його в оренду спростовується наведеним вище висновком суду про те, що спірним рішенням питання про безпосередню передачу такого майна не вирішувалось. За відсутності доказів реалізації цього рішення (зокрема, шляхом укладення відповідних договорів оренди на його підставі) твердження позивачки про порушення її прав є передчасними;
- по-друге, доводи щодо порушення прав співвласників на управління та контроль, зокрема через позбавлення можливості впливати на умови оренди, вибір орендаря та цільове використання майна, також відхиляються судом, оскільки жодна із вказаних умов спірним рішенням не визначалась;
- по-третє, твердження про порушення прав співвласників шляхом здійснення неправомірного розпорядження майном (фактично стверджувана позивачкою обставина прийняття Правлінням ОСББ рішення з питання, яке належить до виключної компетенції Загальних зборів ОСББ) не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки оспорюваним рішенням питання щодо розпорядження майном ОСББ фактично не вирішувалось.
Крім того, посилання позивачки на порушення її прав як співвласника на участь в управлінні Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Наш-31», з урахуванням викладених вище висновків Верховного Суду носять абстрактний характер та є недостатніми для висновку про доведеність факту порушення її прав та/або інтересів спірним рішенням.
З урахуванням викладеного, господарський суд зазначає, що позивачкою при зверненні до суду з даним позовом не доведено підстав в чому ж саме полягає порушення її особистих прав та/або інтересів внаслідок прийняття спірного рішення зборів правління ОСББ, як і не доведено можливості поновлення таких прав внаслідок визнання оспорюваного рішення недійсним. 
Вказане, на переконання суду, зумовлює наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. 
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За умовами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд може спиратись на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994).
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що ним надано вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. 

За наслідками розгляду даної справи судом не встановлено порушення відповідачем прав та законних інтересів позивача у спірних правовідносинах, виходячи із заявлених останнім предмету та підстав позовних вимог, у зв`язку із чим позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.
Отже, враховуючи вищенаведені норми та обставини, суд дійшов висновку про повну відмову в задоволенні позову.

При ухваленні рішення в справі, суд у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.
Так, за правилами п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За такого, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судовий збір, сплачений за подання до господарського суду позовної заяви підлягає покладенню на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 11, 13, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 191, 210, 220, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд – 

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.
Повне рішення складене 18.05.2026, у зв`язку з відпусткою головуючої у справі судді Семенчук Н.О. у період з 14.05.2026 по 15.05.2026.

Суддя Н.О. Семенчук