Справа № 541/1060/26 
№ провадження 1-кп/541/194/2026 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2026 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , 
прокурора ОСОБА_3 , 
обвинуваченого ОСОБА_4 , 
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Миргородського міськрайонного суду Полтавської області обвинувальний акт за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026170550000242 від 23 березня 2026 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кононча Канівського району Черкаської області, громадянина України, з вищою освітою, який працює лікарем-психіатром поліклінічного відділення КНП «Миргородська лікарня інтенсивного лікування» Миргородської міської ради, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України,
встановив:
ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні КНП «МЛІЛ» ММP за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вул. Гоголя, 149А, за попередньою змовою та в інтересах ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання 10 грудня 2025 року запропонував службовій особі - члену позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 неправомірну вигоду в сумі 500 доларів США за сприяння військовозобов`язаному ОСОБА_6 у оформленні документів щодо встановлення непридатності останнього до військової служби та в подальшому 09 січня 2026 надав ОСОБА_7 неправомірну вигоду в розмірі 500 доларів США за вчинення останнім дій з використанням його службового становища за наступних обставин.
Відповідно до примітки 1 ст. 364 КК України голова та члени ВЛК є службовими особами у зв`язку з виконанням організаційно-розпорядчих функцій та прийняття юридично значимих рішень з визначення ступеня придатності громадян до військової служби за станом здоров`я.
Згідно з наказом директора КНП «МЛІЛ» ММР від 01 січня 2025 року № 11-ОД «Про внесення змін до позаштатної постійно-діючої військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 » лікаря-нарколога та лікаря-психіатра дільничного поліклінічного відділення для дорослих КНП «МЛІЛ» ММР ОСОБА_7 включено до резервного складу вказаної комісії при ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_7 , будучи членом позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , є службовою особою. 
ОСОБА_4 переведено на посаду лікаря-психіатра дільничного поліклінічного відділення для дорослих Миргородської центральної лікарні та присвоєно звання лікаря-спеціаліста за спеціальністю «Психіатрія» відповідно до наказу виконуючого обов`язки головного лікаря вказаного закладу охорони здоров`я від 22 червня 2011 року № 121-П.
Згідно з наказом директора КНП «МЛІЛ» ММР від 01 січня 2025 року № 11-ОД «Про внесення змін до позаштатної постійно-діючої військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 » лікаря-психіатра дільничного поліклінічного відділення для дорослих КНП «МЛІЛ» ММР ОСОБА_4 включено до основного складу вказаної комісії при ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Позаштатна постійно діюча військово-лікарська комісія при ІНФОРМАЦІЯ_5 здійснює свою діяльність в приміщенні адміністративного корпусу КНП «МЛІЛ» MМР за адресою: АДРЕСА_1 .
У грудні 2025 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлений, у члена постійно діючої військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 та військовозобов`язаного ОСОБА_6 , якого відповідно до висновку ВЛК визнано обмежено придатним до військової служби на підставі ст. 15б Розкладу хвороб, виник спільний злочинний умисел на надання неправомірної вигоди в сумі 500 доларів США іншому члену ВЛК за прийняття ним рішення про непридатність до військової служби останнього за станом здоров`я.
10 грудня 2025 року ОСОБА_4 , будучи впевненим у наявності документально підтверджених підстав для визнання ОСОБА_6 за результатами проходження військово-лікарської комісії непридатним до військової служби, діючи умисно та перебуваючи на робочому місці в приміщенні адміністративного корпусу КНП «МЛІЛ» ММР, звернувся до ОСОБА_7 як члена постійно діючої військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_6 з пропозицією надати йому неправомірну вигоду за видачу висновку лікаря- психіатра щодо встановлення ОСОБА_6 непридатності до військової служби згідно ст. 15а Розкладу хвороб. 
При цьому висновок лікаря-психіатра ОСОБА_7 про встановлення ОСОБА_6 непридатності до військової служби є підставою для подальшого отримання свідоцтва про хворобу з висновком про непридатність до військової служби на підставі ст. 15а графи II Розкладу хвороб, яке видається військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Про вказану пропозицію ОСОБА_7 повідомив Управління СБУ в Полтавській області, після чого діяв під контролем органів досудового розслідування.
30 грудня 2025 року на прохання ОСОБА_6 та ОСОБА_4 . ОСОБА_7 підписав і засвідчив власною печаткою висновок лікаря-психіатра щодо встановлення військовозобов`язаному ОСОБА_6 непридатності до військової служби згідно зі ст. 15-а Розкладу хвороб.
У січні 2026 року ОСОБА_6 пройшов військово-лікарську комісію та 09 січня 2026 року у приміщенні адміністративного корпусу КНП «МЛІЛ» MМP отримав свідоцтво про хворобу від 09 січня 2026 року № 2026-0106-2359-1075-0, видане ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_6 , відповідно до якого його визнано непридатним до військової служби на підставі ст. 15-а графи II Розкладу хвороб.
09 січня 2026 року о 13 год 25 хв. ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у приміщенні КНП «МЛІЛ» MMP, діючи умисно, за попередньою змовою, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, надали ОСОБА_7 неправомірну вигоду в розмірі 500 доларів США за прийняття ним рішення про визнання непридатним до військової служби у складі військово-лікарської комісії.
Своїми умисними та протиправними діями, які виразилися у пропозиції службовій особі надати неправомірну вигоду, а так само надання такої вигоди за вчинення службовою особою в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням службового становища, вчинене за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.
24 березня 2026 року між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 у присутності захисника обвинуваченого ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості відповідно до вимог ст.ст. 468, 469, 471, 473 КПК України, яка погоджена із заступником керівника Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_9 .
Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 369 КК України. Сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання. 
Встановлені істотні для кримінального провадження обставини, які свідчать про зниження ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення: повне визнання вини, щире каяття та сприяння у розкритті кримінального правопорушення; здійснення благодійного внеску на потреби ЗСУ у розмірі 150 000 грн.
Сторони угоди погоджуються на призначення ОСОБА_4 , який раніше не судимий, позитивно характеризується, надав викривальні показання щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, покарання за вчинення ним кримінального правопорушення у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі; на підставі ч. 2 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим терміном, тривалість якого буде встановлено судом, та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, вид яких буде визначено судом.
Отримана згода обвинуваченого ОСОБА_4 та прокурора ОСОБА_3 на призначення запропонованого виду покарання. 
В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.
Обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, за викладених в обвинувальному акті обставин, просив затвердити угоду про визнання винуватості і призначити узгоджену в ній міру покарання.
Прокурор зазначив, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджену в угоді міру покарання.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 проти затвердження угоди про визнання винуватості не заперечувала, зазначила, що під час укладення даної угоди обвинуваченому були роз`яснені його права та обов`язки, просила суд при ухваленні вироку вирішлити питання щодо повернення застави.
Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди, суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи (осіб) у вчиненні будь-якого корупційного кримінального правопорушення чи кримінального правопорушення, пов`язаного з корупцією, та якщо інформація щодо вчинення такою особою (особами) кримінального правопорушення буде підтверджена доказами, і за умови повного або часткового (з урахуванням характеру та ступеня участі особи у вчиненні злочину) відшкодування підозрюваним або обвинуваченим завданого збитку або заподіяної шкоди (якщо такі збитки або шкода були завдані).
Згідно з ч. 2 ст. 75 КК України суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання винуватості, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням. У кримінальних провадженнях щодо корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про визнання винуватості, якщо сторонами угоди узгоджено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на строк не більше восьми років або іншого більш м`якого покарання, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.
ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 369 КК України, яке відповідно до положень ч. 2 ст. 12 КК України є тяжким злочином.
При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Також судом встановлено, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам КПК України та КК України, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення є правильною; умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб; відсутні підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або обвинувачений не визнав винуватості; не встановлено очевидної неможливості виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, а також відсутні фактичні підстави для невизнання винуватості.
Міра покарання, узгоджена сторонами угоди про визнання винуватості, відповідає санкції ч. 3 ст. 369 КК України.
Згідно з ч. 5 ст. 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про визнання винуватості суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 та призначення узгодженої сторонами міри покарання.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави від 10 січня 2026 року щодо ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 80 мінімальних прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 266 240,00 грн., 12 січня 2026 року заставу було внесено.
Згідно квитанції АТ КБ «Приватбанк» № 2.485572003.1 від 12 січня 2026 року, заставодавець ОСОБА_10 сплатив заставу згідно ухвали Шевченківського районного суму м. Полтави за ОСОБА_4 (справа №554/326/26) в розмірі 150 000,00 грн.
Згідно квитанції АТ КБ «Приватбанк» № 1.485602137.1 від 12 січня 2026 року, заставодавець ОСОБА_11 сплатила заставу згідно ухвали Шевченківського районного суму м. Полтави за ОСОБА_4 (справа №554/326/26) в розмірі 116 240,00 грн.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе після набранням вироку законної сили повернути грошові кошти, внесені в рахунок застави заставодавцям.
Матеріальна шкода кримінальним правопорушенням не завдана.
Цивільний позов не пред`являвся.
Питання щодо скасування арешту майна у кримінальному провадженні підлягає вирішенню відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України. 
Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, відсутні.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд
ухвалив :
Затвердити угоду про визнання винуватості від 24 березня 2026 року, укладену між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 , погоджену заступником керівника Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_12 .
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 К України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 2 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід у вигляді застави, застосований на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави від 10 січня 2026 року, залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Грошові кошти у сумі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок, внесені заставодавцем ОСОБА_10 у якості застави за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області; код отримувача (ЄДРПОУ) 26304855 р/р UA398201720355289002000015950; Банк одержувача: Державна казначейська служба України, згідно квитанції № 2.485572003.1 від 12 січня 2026 року, після набрання вироком законної сили повернути заставодавцю ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
Грошові кошти у сумі 116 240 (сто шістнадцять тисяч двісті сорок) гривень 00 копійок, внесені заставодавцем ОСОБА_11 у якості застави за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області; код отримувача (ЄДРПОУ) 26304855 р/р UA398201720355289002000015950; Банк одержувача: Державна казначейська служба України, згідно квитанції № 1.485602137.1 від 12 січня 2026 року, після набрання вироком законної сили повернути заставодавцю ОСОБА_11 (РНОКПП НОМЕР_2 ).
Арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави від 14 січня 2026 року на мобільний телефон марки «LG G6» ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 , з сім-картою ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_5 , в корпусі сірого кольору – скасувати.
Речовий доказ: мобільний телефон марки «LG G6» ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_6 , з сім-картою ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_5 , в корпусі сірого кольору – повернути ОСОБА_4 .
Роз`яснити ОСОБА_4 , що у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.
Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом відповідно до ст. 389-1 КК України.
На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду через Миргородський міськрайонний суд полтавської області.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана учасниками провадження у вказаний строк. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя	ОСОБА_1