Справа № 683/45/26
2/683/523/2026 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2026 року м. Старокостянтинів 

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області 

в складі: головуючої - судді Сагайдак І.М.
секретаря Повзун С.В. 

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №683/45/26, 2/683/523/2026 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (далі – ТОВ «ФК «Артеміда-Ф») звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором №272634 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту (далі – договір позики) від 20 листопада 2019 року. 
В обґрунтування заявлених позовних вимог вказує, що 20 листопада 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» ( далі - ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА») та ОСОБА_1 був укладений договір позики №272634, який підписано відповідачкою шляхом використання одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер її мобільного телефону. Підписанням договору позики відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена з усіма умовами договору, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. 
За умовами договору позики 20 листопада 2019 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надало ОСОБА_1 позику в сумі 4000 грн., зарахувавши її на картковий рахунок відповідачки № НОМЕР_1 , на умовах строковості, зворотності, платності, а остання зобов`язалась повернути позику, сплатити проценти за користування позикою, виконати інші обов`язки, передбачені договором. Позику надано ОСОБА_1 на споживчі потреби строком на 30 днів зі сплатою процентів за користування коштами. 
У подальшому додатковим договором від 05 березня 2020 року строк користування позикою було продовжено до 05 квітня 2020 року. 
Позивач вказує, що ОСОБА_1 отримала кредитні кошти, однак свої зобов`язання за договором не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. 
22 лютого 2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СІРОКО ФІНАНС» (далі – ТОВ «СІРОКО ФІНАНС») укладено договір факторингу №015-220221, відповідно до умов якого ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором позики №272634 від 20 листопада 2019 року.
У подальшому 22 серпня 2024 року між ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» укладено договір факторингу №20240822/1 за умовами якого право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором позики №272634 від 20 листопада 2019 року перейшло до ТОВ «ФК «Артеміда-Ф». 
Оскільки ОСОБА_1 всупереч умов договору не виконує взяті на себе зобов`язання, тому товариство змушене було звернутися до суду за захистом своїх прав.
Станом на 04 грудня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 за договором позики становить 15064,03 грн., з яких: 4000 грн. – заборгованість по тілу кредиту; 8760 грн. – заборгованість по відсотках; 2304,03 грн. – інфляційне збільшення. 
Вказану заборгованість ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь, а також 2422,40 грн. судового збору та 7000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. 
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 15 січня 2026 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
У судове засідання представник позивача ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» - адвокат Дзундза О.В., яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, не з`явилась, у позовній заяві та у відповіді на відзив наявні її клопотання про розгляд справи у її відсутності. 
Відповідачка ОСОБА_1 , яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, до суду не з`явилась, причини неявки суду не повідомила. 
Представник відповідачки ОСОБА_1 – адвокат Зачепіло З.Я., яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, у судове засідання також не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. 
У визначений судом строк представник відповідачки ОСОБА_1 – адвокат Зачепіло З.Я. подала відзив, у якому позовні вимоги не підтримує, посилаючись на те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження своїх вимог. Зокрема, позивачем не надано належних та допустимих доказів перерахування ОСОБА_1 кредитних коштів за договором, відсутні відомості про те, що кредитний договір був дійсно підписаний саме ОСОБА_1 , а не будь-якою іншою особою. Також заявила про застосування у даній справі строку позовної давності. Вказує, що за умовами договору від 20 листопада 2019 року позику було надано на строк 64 дні, тобто до 23 січня 2020 року. Відповідно до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який набув чинності 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану, строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. В такій редакції пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України діяв до 29 січня 2024 року включно. Тому, строк на звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права в межах продовжених строків загальної та спеціальної позовної давності у позивача закінчився 29 січня 2024 року. При цьому уважає, що зупинення перебігу позовної давності на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» №540-ІХ від 30 березня 2020 року не поширюється на договори споживчого кредитування. Тому перебіг позовної давності під час карантину не зупинявся. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то вважає, що сума у 7000 грн. за надання правничої допомоги є завищеною, неспівмірною зі складністю справи та підлягає зменшенню. 
Представник позивача ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» - адвокат Дзундза О.В. подала відповідь на відзив, у якому вказує, що саме ОСОБА_1 здійснила усі необхідні дії, спрямовані на укладення договору позики, оскільки заповнила заявку на сайті, ввела код підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, зазначила інформацію щодо реквізитів банківської картки, на яку у подальшому 20 листопада 2019 року було перераховано грошові кошти в сумі 4000 грн. Заперечуючи факт отримання позики, ОСОБА_1 не надала жодних доказів, які б свідчили, що карта № НОМЕР_1 їй не належить чи що грошові кошти на вказану карту не надходили. При цьому, ОСОБА_1 у зв`язку із неможливістю виконання своїх зобов`язань за договором позики №272634 від 20 листопада 2019 року, неодноразово продовжувала строк користування позикою, укладаючи додаткові договори, останній з яких нею укладено 05 березня 2020 року і за умовами якого датою повернення позики сторони визначили 05 квітня 2020 року. Саме з цього часу розпочав перебіг строк позовної давності. Під час дії в України карантину, який тривав до 30 червня 2023 року, строки позовної давності були продовжені у цей період і завершились лише після його закінчення. З 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, а тому на підставі пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України строки, визначені статтями 257-259 цього Кодексу, продовжуються на строк дії воєнного стану. Тому, вважає, що з урахуванням змін, внесених до 
Цивільного кодексу України на підставі Закону України №4434-ІХ від 14 травня 2025 року, перебіг строку позовної давності за вимогою про стягнення боргу за спірним договором позики почав перебіг лише з 04 вересня 2025 року. 
Правом на подачу заперечень сторона відповідача не скористалась. 
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 20 листопада 2019 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту №272634. 
Вказаний договір, а також додаток №1 до нього - Графік платежів підписано ОСОБА_1 20 листопада 2019 року о 15:27:51 електронним підписом. 
Відповідно до п.п.1.1, 1.2., 1.3 договору позики товариство надає клієнту грошові кошти в розмірі 4000 грн. (позика) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути позику, сплатити проценти за користування позикою. Позика надається строком на 30 днів, стандартна процентна ставка - 1,90% від суми позики за кожен день користування позикою, акційна процентна ставка - 0,95% від суми позики за кожен день користування позикою у межах строку надання позики, визначеного в пункті 1.2 цього договору.
Згідно п.3.2.1, 3.2.2 договору умовами застосування акційної процентної ставки (0,95%) є дотримання клієнтом терміну повного повергнення позики, зазначеного у Графіку платежів та недопущення прострочення виконання зобов`язання більше 3 календарних днів. У разі недотримання умов застосування акційної процентної ставки, нарахування процентів здійснюється на умовах п.3.2, але за стандартною процентною ставкою (1,90%).
При цьому, згідно п.3.2 договору проценти нараховуються щоденно, починаючи з дня надання позики та у межах строку надання позики, визначеного у п.1.2 договору, за виключенням дати повернення позики та сплати нарахованих процентів зазначеної у Графіку розрахунків. 
У Графіку платежів, сторони узгодили, що дата повернення позики та сплати нарахованих процентів – не пізніше 20 грудня 2019 року, сума позики 4000 грн., сума нарахованих процентів 1140 грн. 
Відповідно до умов п.1.6 договору позика надається шляхом перерахування грошових коштів на банківський картковий рахунок, вказаний клієнтом. 
Відповідно до інформаційної довідки №6272-ВП від 25 листопада 2025 року, виданої ТОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке на підставі угоди №ВП-230119-2 від 23 січня 2019 року надає ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» послуги з переказу коштів, 20 листопада 2019 року за дорученням ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» було успішно перераховано кошти на суму 4000 грн. на платіжну картку клієнта № НОМЕР_1 , номер транзакції в системі WayForPay – Credit7-272634-3. 
Крім того, за інформацією АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-260312/68899-БТ від 23 березня 2026 року, наданою на виконання ухвали Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 04 березня 2026 року, на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в АТ КБ «ПриватБанк» емітовано карту № НОМЕР_3 , на яку 20 листопада 2019 року було зараховано 4000 грн.
20 грудня 2019 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір №313317 до договору №272634 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту від 20 листопада 2019 року.
За умовам вказаного додаткового договору сторони продовжили строк користування позикою на строк, що дорівнює установленому п.1.2 договору строку користування позикою, тобто ще 30 днів. Також сторони погодили, що процентна ставка за користування позикою буде становити 1,60% від суми позики за кожен день користування позикою. Всі інші умови залишились незмінними. Вказаний додатковий договір №313317 підписаний ОСОБА_1 20 грудня 2019 року о 18:55:05 електронним підписом. 
23 січня 2020 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір №497765 до договору №272634 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту від 20 листопада 2019 року.
За умовам вказаного додаткового договору сторони продовжили строк користування позикою на строк, що дорівнює установленому п.1.2 договору строку користування позикою, тобто на строк 30 днів, та встановили нову дату повернення позики і сплати нарахованих процентів – не пізніше 23 лютого 2020 року. Також сторони погодили, що процентна ставка за користування позикою буде становити 1,60% від суми позики за кожен день користування позикою. Всі інші умови залишились незмінними. Вказаний додатковий договір підписаний ОСОБА_1 23 січня 2020 року о 21:58:10 електронним підписом. 
05 березня 2020 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір №773849 до договору №272634 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту від 20 листопада 2019 року.
За умовам вказаного додаткового договору сторони продовжили строк користування позикою на строк, що дорівнює установленому п.1.2 договору строку користування позикою, тобто на строк 30 днів, та встановили нову дату повернення позики і сплати нарахованих процентів – не пізніше 05 квітня 2020 року. Також сторони погодили, що процентна ставка за користування позикою буде становити 1,60% від суми позики за кожен день користування позикою у межах строку повернення позики, зазначеного у пункті 1.2 цього договору. Всі інші умови залишились незмінними. Вказаний додатковий договір підписаний ОСОБА_1 05 березня 2020 року о 17:01:10 електронним підписом. 
22 лютого 2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» укладено договір факторингу №015-220221, відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» приймає належні ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» права вимоги до боржників, що вказані у Реєстрі прав вимоги. 
Відповідно до Реєстру прав вимоги №015-220221/01 від 22 лютого 2021 року до договору факторингу №015-220221 ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 (порядковий номер у Реєстрі 3244) за договором №272634 від 20 листопада 2019 року в сумі 12760 грн., з яких 4000 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 8760 грн. – заборгованість за процентами. 
22 серпня 2024 року між ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» укладено договір факторингу №20240822/1, відповідно до умов якого ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» передає (відступає) ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» приймає належні ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» права вимоги до боржників, що вказані у Реєстрі прав вимоги. 
Відповідно до Реєстру прав вимоги №20240822/1 від 22 серпня 2024 року до договору факторингу №20240822/1 ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 (порядковий номер у Реєстрі 225) за договором №272634 від 20 листопада 2019 року в сумі 12760 грн., з яких 4000 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 8760 грн. – заборгованість за процентами. 
Згідно виписки по особовому рахунку за договором позики №272634 від 20 листопада 2019 року станом на 04 грудня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 за цим договором становить 15064,03 грн., з яких: 4000 грн. – заборгованість по тілу кредиту, 8760 грн. – заборгованість по відсотках, 2304,03 грн. – інфляційне збільшення, яке нараховане позивачем за період з 06.04.2020 по 23.02.2022. 
30 вересня 2024 року ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» направило ОСОБА_1 вимогу про виконання зобов`язань за договором позики на суму 12760 грн., однак у добровільному порядку заборгованість відповідачкою не погашена. 
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).
В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч.1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Відповідно до ч.ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію).
Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Згідно ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
В силу ч.1 ст.1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від

позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною першою ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За приписами п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч.1 ст.513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України).
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Частиною першою ст.1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Надані позивачем та досліджені судом письмові докази вказують на те, що 20 листопада 2019 року ОСОБА_1 уклала із ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» в електронній формі договір позики та три додаткових договори до нього, за умовами яких вказана фінансова компанія перерахувала на картковий рахунок відповідачки грошові кошти у розмірі 4000 грн., а відповідачка зобов`язалась повернути позику і сплатити проценти за користування позикою у порядку та строки, визначені договором. 
Як вбачається зі змісту договору позики, цей договір підписано електронним підписом ОСОБА_1 , який відтворений шляхом використання нею одноразового ідентифікатора, який був надісланий на її телефон. При укладанні договору позики відповідачкою вчинено ряд дій, без здійснення яких договір був би не укладеним, що в свою чергу підтверджує укладення вказаного договору в електронній формі. 
Крім того, про укладення ОСОБА_1 договору позики свідчить і той факт, що вона у подальшому тричі укладала додаткові договори до цього договору позики у зв`язку із неможливістю виконання своїх зобов`язань, продовжуючи строк користування позикою кожен раз на 30 днів. 
Також ОСОБА_1 отримала позику в сумі 4000 грн., які були перераховані ТОВ «ВЕЙ ФОР

ПЕЙ», яке на підставі угоди №ВП-230119-2 від 23 січня 2019 року надавало ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» послуги з переказу коштів, 20 листопада 2019 року на платіжну картку № НОМЕР_1 . Вказана картка № НОМЕР_3 емітована в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 і на цю карту 20 листопада 2019 року було зараховано 4000 грн., що підтверджується повідомленням АТ КБ «ПриватБанк» за №20.1.0.0.0/7-260312/68899-БТ від 23 березня 2026 року. 
Вказані обставини спростовують твердження представника відповідачки про те, що ОСОБА_1 договір позики не укладала і грошових коштів в сумі 4000 грн. не отримувала. 
У подальшому за договором відступлення права вимоги ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило право вимоги за договором позики, де боржником є ОСОБА_1 , ТОВ «СІРОКО ФІНАНС», а останнє у свою чергу відступило право вимоги за цим договором ТОВ «ФК «Артеміда-Ф». 
Тому, ОСОБА_1 несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за вищезазначеним договором позики перед новим кредитором ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором. 
Оскільки ОСОБА_1 отримані кошти у визначений договором строк не повернула, тому вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу, які доведені належними та допустимими доказами, ґрунтуються на законі та договорі позики підлягають задоволенню і з ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 4000 грн. 
Що стосується розміру відсотків за користування грошовими коштами за вказаним договором позики, то суд зважає на наступне. 
Як вбачається із наданих суду розрахунків, заборгованість за відсотками становить 8760 грн. При цьому, період, у межах якого нарахована заборгованість за відсотками, позивачем не зазначений. 
Однак, у п.1.2 кредитного договору сторони погодили, що позика надається строком на 30 днів, а згідно Графіка платежів, що є Додатком №1 до цього договору, дата повернення позики та сплати нарахованих процентів – не пізніше 20 грудня 2019 року. 
Згідно додаткових договорів до договору позики сторони тричі вносили зміни у п.1.2 договору позики та встановили нову дату повернення позики та сплати нарахованих процентів – не пізніше 05 квітня 2020 року. 
Отже, за договором позики №272634 від 20 листопада 2019 року відсотки за користування грошовими коштами, з урахуванням умов додаткових договорів, можуть бути нараховані лише по 05 квітня 2020 року, тобто терміну, на який була надана позика. 
Відсотки за користування позикою повинні нараховуватись наступним чином. 
Згідно п.1.2, 3.2 договору позики строк позики – 30 днів, сума позики – 4000 грн., процентна ставка, яка підлягає застосуванню – 1,90%, оскільки ОСОБА_1 не дотрималась умов застосування акційної процентної ставки (0,95%), визначених у п.3.2 договору. Отже, за цей період користування позикою ОСОБА_1 має сплатити 2280 грн. процентів (4000 х 1,9% х 30 = 2280).
За умовами п.1.2, 1.3 додаткових договорів №313317 від 20 грудня 2019 року, №497765 від 23 січня 2020 року та №773849 від 05 березня 2020 року сторони продовжили строк користування позикою з 21 грудня 2019 року по 05 квітня 2020 року та погодили, що процентна ставка за користування позикою буде становити 1,60% від суми позики за кожен день користування позикою у межах строку повернення позики, зазначеного у п.1.2 договору. Отже, з урахуванням п.3.2 договору, який визначає, що проценти нараховуються щоденно, починаючи з дня надання позики та у межах строку надання позики, визначеного у п.1.2 договору, за виключенням дати повернення позики та сплати нарахованих процентів, проценти повинні нараховуватись за період з 21 грудня 2019 року по 04 квітня 2020 року включно, що становить 106 днів, із застосуванням процентної ставки 1,60%. За цей період користування позикою ОСОБА_1 має сплатити 6784 грн. процентів (4000 х 1,6% х 106 = 6784).
Отже, розмір процентів, які б мала сплатити ОСОБА_1 за користування позикою, становить 9064 грн.
Доказів про внесення будь-яких коштів на погашення позики чи процентів за користування позикою відповідачка суду не надала. 

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Оскільки ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» просить стягнути з ОСОБА_1 8760 грн. заборгованості за процентами, тому з урахуванням принципу диспозитивності, зазначеного у ст.13 ЦПК України, позов у цій частині підлягає задоволенню на вказану суму. 
Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» просить також стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 2304,03 грн. інфляційного збільшення, нарахованого на підставі ч.2 ст.625 ЦК України за період з 06 квітня 2020 року по 23 лютого 2022 року.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений1 договором.
Однак, згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установивши, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу.
Як вбачається із матеріалів справи, індекс інфляції від простроченої суми нараховувався позивачем після закінчення строку кредитування, а саме з 06 квітня 2020 року по 23 лютого 2022 року, що відповідає положенням ст.625 ЦК України та п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. 
Суд погоджується із середнім розміром індексу інфляції за цей період, який становить 1,18056671, та був визначений позивачем у розрахунку заборгованості (а.с.36).
Станом на 05 квітня 2020 року (дата повернення позики) розмір заборгованості ОСОБА_1 за договором позики становить 12760 грн. З урахуванням вказаної заборгованості, яка станом на 23 лютого 2022 року відповідачкою не сплачена, інфляційні втрати за період з 06.04.2020 по 23.02.2022 року становлять 2304,03 грн. (12760 х 1,18056671 – 12760 = 2304,03) 
Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» слід стягнути заборгованість за договором позики №272634 від 20 листопада 2019 року в сумі 15064,03 грн., з яких: 4000 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 8760 грн. – заборгованість за відсотками, 2304,03 грн. – інфляційне збільшення. 
Посилання представника відповідачки на пропуск позивачем строку позовної давності, як на підставу для відмови в позові, не ґрунтується на законі.
Статтями 256, 257 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Положеннями ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України.
Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з

дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч.1, 5 ст.261 ЦК України).
Згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу продовжуються на строк дії такого карантину.
Крім того, згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом № 2102-ІХ від 24.02.2022, в зв`язку з військовою агресією рф проти України, в Україні було введено воєнний стан з 24.02.2022 строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі.
Законом України від 15.03.2022 №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності. Так, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 19, за яким у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Законом України від 14.05.2025 №4434-IX «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» виключено пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, вказаний Закон набрав чинності 04 вересня 2025 року.
Як вбачається з матеріалів справи, договір позики укладено між сторонами 20 листопада 2019 року, строк повернення позики – 05 квітня 2020 року, проте з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року він був продовжений на строк дії карантину, а з 24 лютого 2022 року зупинився на період дії воєнного стану, і був зупиненим до 04 вересня 2025 року. До суду з позовом позивач звернувся 31 грудня 2025 року, тобто в межах строку позовної давності відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а тому відсутні підстави застосовувати строк позовної давності до даних правовідносин.
При розподілі судових витрат суд виходить з наступного.
Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання

відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 року у справі №922/445/19, від 22.01.2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 03.02.2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі №753/1203/18.
Як вбачається з матеріалів справи, представництво інтересів позивача ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» під час розгляду справи в суді на підставі договору про надання правової допомоги №251202-13Ш від 02 грудня 2025 року та ордеру серії ВС №1332239 від 03 грудня 2025 року здійснювала адвокат Дзундза О.В. 
У позовній заяві зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, у тому числі на правничу допомогу в сумі 7000 грн.
Відповідно до пункту 1.2.1. договору предметом договору є захист інтересів клієнта у справі за позовом клієнта до ОСОБА_1 за договором №272634 про надання коштів на умовах фінансового кредиту.
Правову допомогу, що надається адвокатом, клієнт оплачує на умовах та в порядку встановленому цим договором (пункт 4.1. Договору).
За умовами п.4.2 договору про надання правової допомоги №251202-13Ш від 02 грудня 2025 року сторони визначили, що у разі ухвалення судом рішення у даній справі про задоволення позовних вимог у повному обсязі ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» зобов`язується сплатити адвокату Дзундзі О.В. винагороду у розмірі 7000 грн. 

Відсутність детального опису робіт не є абсолютною перешкодою для стягнення витрат на правничу допомогу за умови підтвердження їх іншими доказами.
Відповідно до попереднього орієнтовного розрахунку судових витрат витрати на правничу допомогу включають оплату послуг за підготовку позовної заяви у справі, збирання документів до позовної заяви, підготовку і подання процесуальних документів у справі.
Позовна заява до суду оформлена та подана адвокатом. Своєчасно заявлено про стягнення витрат на правничу допомогу. При поданні заяви суд не установив будь-яких недоліків. Крім того, під час розгляду справи у суді адвокатом було подано письмове клопотання про витребування доказів, а також відповідь на відзив. Наведене підтверджує обсяг і якість послуг та необхідність для справи.
Так, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірність у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02.10.2019 року у справі №211/3113/16-ц).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.
Зважаючи на складність справи, а саме, предмет доказування, необхідність збору доказів, складність застосування норм права, обсягу поданих заяв по суті справи та інших процесуальних документів, що були подані адвокатом Дзундзою О.В. у даній справі, зокрема клопотання про витребування доказів та відповідь на відзив, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, заявлений позивачем до відшкодування в сумі 7000 грн. відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. Обґрунтованих підстав для зменшення цих витрат представником відповідачки не зазначено. 
Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн., позов задоволено у повному обсязі, тому вказаний судовий збір підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. 
Крім того, з відповідачки підлягають також стягненню на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. 
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 260-263 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» заборгованість за договором №272634 про надання коштів у позику від 20 листопада 2019 року в розмірі 15064,03 грн., з яких: 4000 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 8760 грн. – заборгованість за відсотками, 2304,03 грн. – інфляційне збільшення. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» 2422,40 грн. судового збору та 7000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», місцезнаходження: вул. С. Бандери,87, офіс 54, м. Львів, 79013, код ЄДРПОУ 42655697. 
Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Текст рішення складено 30 квітня 2026 року.

Суддя: