ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2026 м.Дніпро 
Справа № 904/4373/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді-доповідача Кошлі А.О., суддів: Демчини Т.Ю., Кучеренко О.І.,
за участі секретаря судового засідання: Кахикало А.С.
представника позивача – Ліндаєв О.С.
представника відповідача (апелянт) – Кафтасьєва Г.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «НАУКОВО-ВИРОБНИЧИЙ КОМПЛЕКС «СОЮЗЦВЕТМЕТАВТОМАТИКА» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2025 у справі № 904/4373/25 (суддя Татарчук В.О.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровська екологічна компанія» (м. Київ) 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий комплекс «Союзцветметавтоматика» (Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг) 
про стягнення заборгованості
ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад змісту рішення господарського суду першої інстанції:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровська екологічна компанія» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий комплекс «Союзцветметавтоматика» про стягнення заборгованості в загальному розмірі 1 084 829,50 грн, з якої: 388 430,00 грн суми попередньої оплати за непоставлений товар та 696 399,50 грн пені. Судові витрати по сплаті судового збору та на професійну правничу допомогу позивач просив покласти на відповідача.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором № 09/02 від 09.02.2022 в частині своєчасної та в повному обсязі поставки товару — вагів автомобільних Титан-BA-14H-C-60 для статичного зважування. Позивач зазначав, що 15.02.2022 здійснив попередню оплату у розмірі 388 430,00 грн відповідно до умов специфікації № 1 до договору, проте відповідач у встановлений строк (7 днів з моменту отримання передоплати) товар не поставив. Претензію про повернення коштів за непоставлений товар позивач направив відповідачу 05.06.2025, однак відповідач відмовився повертати кошти, посилаючись на готовність товару до відвантаження.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий комплекс «Союзцветметавтоматика» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровська екологічна компанія» 388 430,00 грн основного боргу (суми попередньої оплати), 273 010,80 грн пені та 7 937,29 грн витрат по сплаті судового збору.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що між сторонами 09.02.2022 було укладено договір № 09/02, за яким відповідач (постачальник) зобов`язався виготовити та поставити ваги автомобільні Титан-BA-14H-C-60 для статичного зважування, а також виконати роботи з монтажу обладнання. Згідно зі специфікацією № 1 до договору вартість товару становила 554 900,00 грн з ПДВ, умови оплати передбачали передоплату 70% (388 430,00 грн) та залишок 30% після монтажу. Термін постачання — 7 днів з моменту отримання передоплати на умовах DAP (Інкотермс 2010) склад покупця — м. Кривий Ріг, КПП 22, Територія ШПЦ ДЦ 1 АМКР.
Суд першої інстанції встановив, що позивач здійснив передоплату 15.02.2022, отже строк поставки настав 22.02.2022, а прострочення розпочалося з 23.02.2022. Відповідач не надав суду доказів поставки товару. Суд кваліфікував укладений між сторонами договір як договір поставки та дійшов висновку про правомірність вимоги позивача щодо повернення суми попередньої оплати в розмірі 388 430,00 грн. 
Суд зазначив, що направленням претензії позивач реалізував своє право, передбачене частиною другою статті 693 ЦК України, на повернення суми попередньої оплати. Доводи відповідача суд визнав такими, що не підтверджені належними й допустимими доказами.
Щодо пені суд встановив, що позивачем при розрахунку не враховано приписи частини шостої статті 232 Господарського кодексу України, з урахуванням пункту 7 Прикінцевих положень ГК України про продовження строків нарахування пені на період дії карантину (до 30.06.2023). Відповідно до власного розрахунку суд визначив до стягнення пеню у розмірі 273 010,80 грн за загальний період з 24.02.2022 по 30.06.2023.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, через систему «Електронний суд», Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий комплекс «Союзцветметавтоматика» подало апеляційну скаргу, в якій просить задовольнити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий комплекс «Союзцветметавтоматика», рішення Господарського Суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ТОВ «Дніпровська екологічна компанія» в задоволенні позовних вимог про стягнення суми попередньої оплати за непоставлений товар в сумі 388 430,00 гривень, пені 696399,50 гривень в повному обсязі та відстрочити оплату судового збору до прийняття Центральним апеляційним господарським судом постанови у справі.
Зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги 
Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий комплекс «Союзцветметавтоматика» (відповідач) подало апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2025 у справі № 904/4373/25, в якій просить скасувати оскаржуване рішення повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Дніпровська екологічна компанія» у задоволенні позовних вимог про стягнення суми попередньої оплати за непоставлений товар у розмірі 388 430,00 грн та пені у розмірі 696 399,50 грн у повному обсязі. 
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам відповідача про те, що товар - ваги автомобільні Титан ВА-14Н-С-60 для статичного зважування був вчасно виготовлений та був готовий до поставки у встановлений договором строк. На підтвердження цієї обставини відповідач долучив до відзиву докази придбання комплектуючих одиниць на підставі договору від 06.01.2020 № 0476 між ТОВ «НВК «Союзцветметавтоматика» та ТОВ «Келі Україна», що підтверджується видатковою накладною від 24.01.2022 № 118, а також фотографії, на яких зображено товар - ваги, що є предметом договору. Проте суд першої інстанції залишив ці докази без належної оцінки.
Відповідач наполягає на тому, що позивачем не було спростовано обставини, пов`язані з особливостями поставки габаритного товару. Місце доставки - м. Кривий Ріг, КПП 22, територія ШПЦ ДЦ АМКР — знаходиться на території ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», яке є режимним об`єктом із пропускним режимом для заїзду транспортних засобів та фізичних осіб. Приймання габаритного товару передбачає участь представників як покупця, так і постачальника для розвантаження, монтажу та оформлення документів. Саме покупець мав оформити перепустки для заїзду транспортного засобу та представників постачальника на територію підприємства, визначити час прийняття товару. Позивач не забезпечив явку свого представника для приймання товару, не надав жодного листа чи повідомлення відповідачу для визначення умов поставки, хоча був повідомлений про готовність постачальника до доставки товару. Внаслідок цих дій (бездіяльності) позивача відповідач був позбавлений можливості самостійно здійснити поставку товару.
Апелянт зазначає, що директор ТОВ «НВК «Союзцветметавтоматика» неодноразово телефоном звертався до керівника ТОВ «Дніпровська екологічна компанія» Осипова Сергія Петровича з метою уточнення способу доставки товару, однак отримав відповідь про те, що через війну можливості прийняти товар немає, жодних вимог про повернення коштів не висувалося, а умови поставки мали бути узгоджені пізніше. 
Відповідач звертає увагу на те, що позивач не знаходиться у місті Кривому Розі, його місце реєстрації — місто Київ, у травні 2025 року змінився керівник підприємства позивача, і жодної вимоги або повідомлення про готовність прийняти товар з боку позивача на адресу відповідача засобами поштового зв`язку, електронною поштою чи телефоном не надходило. Протягом трьох років позивач жодного разу не звертався із вимогою про поставку товару, а товар увесь цей час зберігається у відповідача та може бути поставлений у будь-який час.
Апелянт також вказує, що судом першої інстанції помилково зазначено в рішенні, що позивач звернувся із претензією 05.06.2022, тоді як претензія про повернення суми попередньої оплати та пені була направлена 05.06.2025. До цього часу жодних повідомлень від позивача про поставку товару не надходило, незважаючи на численні пропозиції відповідача здійснити поставку. 
Скаржник звертає увагу, що ним було направлено на адресу позивача лист від 21.07.2025, в якому зазначалося, що товар виготовлений та може бути доставлений.
На думку відповідача, позивач свідомо не надавав інформації щодо прийняття товару, а перший лист від позивача надійшов лише у червні 2025 року у вигляді претензії про повернення коштів. Позивач ухиляється від свого обов`язку щодо прийняття товару відповідно до ст. 655 ЦК України, внаслідок чого штучно створив умови для нарахування пені відповідачу. Зазначені обставини, які не спростовані позивачем, не отримали належної оцінки судом першої інстанції під час ухвалення рішення.
Позиція учасників справи, викладена у відзиві на апеляційну скаргу
Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровська екологічна компанія» подало відзив на апеляційну скаргу, згідно якого не погоджується з позицією відповідача, вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та просить залишити її без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2025 - без змін, посилаючись на наступне:
Позивач зазначає, що доводи апелянта про виготовлення товару у 2022 році та неможливість його поставки через відсутність доступу на територію АТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не підтверджені належними та допустимими доказами. 
Позивач звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні будь-які письмових звернень відповідача щодо організації поставки, оформлення перепусток чи забезпечення доступу до місця монтажу обладнання, а також на відсутність доказів вчинення відповідачем дій, спрямованих на виконання договірних зобов`язань. 
За доводами позивача, надані відповідачем фотознімки обладнання, видаткові накладні на придбання комплектуючих та банківські виписки не підтверджують факту виготовлення саме того товару, який був предметом договору, та його готовності до поставки. 
Також позивач наголосив, що відповідач прострочив виконання зобов`язання більш ніж на три роки, внаслідок чого поставка товару втратила для позивача господарський інтерес, що стало підставою для вимоги про повернення суми попередньої оплати та стягнення штрафних санкцій. 
На думку позивача, суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення немає.
Процесуальні дії суду апеляційної інстанції під час перегляду справи
Згідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддямивід 19.01.2026 року у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Кошля А.О., судді: Демчина Т.Ю., Кучеренко О.І.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.01.2026 відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий комплекс «Союзцветавтоматика» про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2025 року у справі № 904/4373/25. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий комплекс «Союзцветавтоматика» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2025 р. у справі № 904/4373/25 (суддя Татарчук В.О.) - залишено без руху. Надано Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий комплекс «Союзцветавтоматика» строк для усунення зазначених у цій ухвалі недоліків, який становить 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху. 
02.02.2026 року до суду надійшла Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий комплекс «Союзцветавтоматика» про усунення недоліків апеляційної скарги.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий комплекс «Союзцветавтоматика» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2025 року у справі № 904/4373/25. Розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засідання з викликом сторін на 10.03.2026 о 12 год. 00 хв. 
09.03.2026 від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий комплекс «Союзцветавтоматика» Кафтасьєва Г.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю прибути до апеляційного суду через лікування. В подальшому просить розглядати справу за її участі. 
Інші учасники справи до суду не прибули.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.03.2026 відкладено розгляд справи на 21.04.2026 об 12:30 год.
20.04.2026 до апеляційного суду представником апелянта подано клопотання про долучення доказів, яким просить долучити до матеріалів справи фото у кількості 2 шт., на яких зображені ваги автомобільні – ТИТАН – ВА – 14Н – С-60, які є предметом договору поставки від 09.02.2022 та оборотно-сальдову відомість від 17.03.2026 по рахунку 26, на підтвердження виготовлення та зберігання ТМЦ, а саме – ваги автомобільні ТИТАН-ВА-14Н-С-60, станом на 20 лютого 2022.
20.04.2026 представником позивача подані заперечення на вищевказане клопотання скаржника про долучення доказів.
Також, 20.04.2026 представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий комплекс «Союзцветавтоматика» Кафтасьєвої Г.В. подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із участю в іншому судовому засіданні по справі № 367/3939/25.
21.04.2026 до апеляційного господарського суду надійшли додаткові пояснення скаржника, за змістом яких останній, зокрема, наполягає на тому, що товар, що є предметом договору поставки від 09.02.2022 вчасно виготовлений та знаходиться на зберіганні у відповідача. Апелянт просить клопотання про долучення доказів задовольнити та надати оцінку залученим доказам під час ухвалення рішення по справі. 
У судовому засіданні 21.04.2026, заслухавши думку представника позивача, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для відкладення судового засідання, розпочато апеляційний розгляд, заслухано пояснення представника позивача, досліджено матеріали справи.
В ході проведення судового засідання, з метою повного та всебічно з`ясування обставини по справі та задля забезпечення участі представника апелянта в судовому засіданні, судом оголошено перерву до 26.05.2026 на 09:30 год. 
Щодо вищевказаних додатково поданих доказів колегія суддів зазначає наступне.
Згідно із ч. 3 ст. 269 ГПК України визначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Згідно правових позицій ВС КГС, викладених у постановах від 13.04.2021 у справі №909/722/14 та від 1 липня 2021 року по справі 46/603, положення ч. 3 ст. 269 ГПК України передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи» і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою). Недоведеність таких обставин виключає процесуальні підстави для дослідження апеляційним судом таких додаткових доказів. Положення статті 269 ГПК України є універсальними і застосовуються судом апеляційної інстанції у всіх категоріях спорів.
У висновку щодо застосування приписів статей 80, 269 ГПК України, викладеного Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06.02.2019 зі справи №916/3130/17 та від 18.06.2020 зі справи №909/965/16, від 26.02.2019 зі справи №913/632/17 єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи.
Разом з тим, за імперативним приписом частини четвертої статті 13 названого Кодексу кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.
Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.
Прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування наведених вище критеріїв у вирішенні питання про прийняття судом апеляційної інстанції таких доказів матиме наслідком порушення приписів статті 269 ГПК України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.
З матеріалів справи свідчить, що вказані документи не надавались під час розгляду справи судом першої інстанції, отже, поданні апелянтом докази, які останній просить долучити до суду апеляційної інстанції, судом першої інстанції не досліджувались. 
Колегія суддів враховує висновок Верховного Суду викладений в постанові від 30.03.2018 у справі № 910/24486/16 за яким неналежне виконання стороною свого процесуального обов`язку з доведення у суді першої інстанції обставин, на які остання (сторона) посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не може бути компенсоване цим учасником судового процесу на наступних етапах розгляду справи (у судах апеляційної чи касаційної інстанцій). В іншому випадку зазначене могло б призвести до безпідставного скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.
За наведеного, колегія суддів не бере до уваги подані в суді апеляційної інстанції нові додаткові докази.
С удовому засіданні, що відбулось 26.05.2026 апелянт підтримав вимоги, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.
Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував.
Відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 26.05.2026 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені в апеляційному порядку
09.02.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий комплекс «Союзцветметавтоматика» (далі – постачальник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпровська екологічна компанія» (далі – покупець, позивач) укладено договір №09/02 (далі – договір).
Відповідно до пункту 1.1 договору постачальник зобов`язується виготовити та поставити ваги автомобільні Титан-BA-14H-C-60 для статичного зважування, а також виконати роботи із монтажу даного обладнання, зазначені у Додатку №1 (Специфікація №l).
Оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника у національній валюті України на умовах згідно додатків до договору (пункт 2.4 договору).
Приписами пункту 3.2 договору визначено, що постачальник за порушення термінів постачання товарів, визначених на підставі цього договору та додатків до нього, а також порушення термінів усунення недоліків зазначених у пункті 3.4 договору, за вимогою покупця зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі 0,1% від вартості робіт, що зазначена у додатку №1 до договору, за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.
Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами (пункт 6.1 договору).
Згідно з пунктом 6.2 договору строк цього договору починає свій перебіг з моменту, визначеного в пункті 6.1 цього договору та закінчується 31.12.2022.
Договір підписаний сторонами та скріплений печатками без зауважень та заперечень до нього.
Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
В матеріалах справи відсутні докази того, що договір визнавався недійсним в судовому порядку.
Так, жодна із сторін письмово не виявила бажання припинити дію договору. Відтак, договір №09/02 від 09.02.2022 був чинним на час виникнення спірних правовідносин.
09.02.2022 між сторонами підписано специфікацію (додаток №1) до договору (а.с. 12 том 1), відповідно до умов якої сторони визначили найменування товару, кількість товару, порядок оплати та його вартість. Умовами специфікації встановлено:
Найменування товару – ваги автомобільні Титан-BA-14H-C-60 для статичного зважування у кількості 1 шт. вартістю 554900,00грн із ПДВ, ПДВ - 92483,33грн.
Умови оплати: передоплата - 70%, що становить 388430,00грн із ПДВ, та залишок оплати після монтажу обладнання - 30%, що становить 166470,00грн із ПДВ.
Специфікацією визначені також наступні умови поставки: DAP (Інкотермс 2010) склад покупця - м. Кривий Ріг, КПП 22, Територія ШПЦ ДЦ 1 АМКР. Термін постачання: 7 днів з моменту отримання передоплати, з правом дострокового постачання.
02.08.2023 відповідач виставив позивачу рахунок-фактуру на оплату №СФ-0000009 від 11.02.2022 з зазначенням реквізитів договору №09/02 від 09.02.2022 на загальну суму 554900,00грн (а.с. 13 том 1).
15.02.2022 позивач здійснив переоплату у сумі 388 430, 00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №49 від 15.02.2022 (а.с. 14 том 1).
З метою досудового врегулювання спору, позивач направив на адресу відповідача претензію за Вих.№05/06-2025-01 від 05.06.2025 (а.с. 15, 16 том 1). В листі позивач вимагав перерахувати кошти за непоставлений товар. 
У відповіді на претензію від 19.06.2025 відповідач висловив свою незгоду із заявленими у претензії вимогам, та мотивував свою позицію наявністю перешкод у відвантаженні товару позивачеві, а саме, що адреса доставки (DAP (Інкотермс 2010) склад покупця - м. Кривий Ріг, КПП 22, територія ШПЦ ДЦ 1 АМКР), а територія АМКР «АрселорМіттал Кривий Ріг» є режимним об`єктом, доступ на територію даного підприємства можливий лише за наявності перепустки для транспортного засобу та водія та саме по цій причині починаючи із 23.02.2022 не мали можливості забезпечити відвантаження замовленого товару. Зазначено, що вказаний товар перебуває на складі відповідача та його можливо отримати, а тому підстав для повернення попередньої оплати за товар відповідач не вбачає (а.с. 17, 18 том 1)
Позивач зазначає, що відповідач повинен був здійснити поставку товару у строк до 23.02.2022, однак, відповідач на момент подачі позову свої зобов`язання за договором не виконав.
У зв`язку з несвоєчасною поставкою товару, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 1084829,50грн, з якої: 388430,00грн - сума попередньої оплати за непоставлений товар та 696399,50грн - пеня.
Зазначене і є причиною виникнення спору.
Правові підстави та норми права, застосовані судом апеляційної інстанції
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Предметом апеляційного оскарження є рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2025, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровська екологічна компанія» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий комплекс «Союзцветметавтоматика» про стягнення заборгованості задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 388 430,00 грн основного боргу (суми попередньої оплати за непоставлений товар), 273 010,80 грн пені та 7 937,29 грн витрат по сплаті судового збору.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи, правильність наданої їм юридичної оцінки, а також правильність застосування норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення з огляду на таке.
Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Положеннями статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 6, 627 ЦК України).
Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статті ст. 193 ГК України (чинного на момент укладення договору №09/02) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 ГК України).
Відповідно до положень статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частинами 1, 4 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.
Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Боржник не має права на відшкодування збитків, завданих простроченням кредитора, якщо кредитор доведе, що прострочення не є наслідком його вини або осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання (ч. 1, 2 ст. 613 ЦК України).
Як встановлено судом першої інстанції та свідчить з матеріалів справи, між сторонами укладено договір, який за своєю природою є договором поставки.
Частиною першою статті 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ч.2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Як встановлено ч.1 ст.656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.
Статтею 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу (ст.663 Цивільного кодексу України).
Зобов`язання покупця оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, визначено статтею 691 Цивільного кодексу України.
Покупець, відповідно до статті 692 Цивільного кодексу України, зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.
Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (частина третя статті 693 Цивільного кодексу України).
09.02.2022 між сторонами підписано специфікацію (додаток № 1) до договору, відповідно до умов якої визначено: найменування товару — ваги автомобільні Титан-BA-14H-C-60 для статичного зважування у кількості 1 шт. вартістю 554 900,00 грн із ПДВ; умови оплати: передоплата 70% — 388 430,00 грн із ПДВ, залишок оплати після монтажу обладнання 30% — 166 470,00 грн із ПДВ; умови поставки: DAP (Інкотермс 2010) склад покупця — м. Кривий Ріг, КПП 22, Територія ШПЦ ДЦ 1 АМКР; термін постачання: 7 днів з моменту отримання передоплати, з правом дострокового постачання.
Пунктом 2.4. договору сторони погодили, що оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника у національній валюті України на умовах згідно додатків до договору (п. 2.4 договору). 
15.02.2022 позивач здійснив попередню оплату у сумі 388 430,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 49 від 15.02.2022. Строк поставки товару настав 22.02.2022, прострочення - з 23.02.2022.
Звертаючись з даним позовом, ТОВ «Дніпровська екологічна компанія» стверджує, що його права та інтереси можуть бути захищені належним чином через стягнення з відповідача суми попередньої оплати за непоставлений товар.
З матеріалів справи слідує, що позивачем обрано такий варіант поведінки, як повернення суми попередньої оплати товару.
Згідно з усталеною судовою практикою, попередня оплата товару є саме авансом, а не завдатком. Подібні висновки підтверджені правовими висновками, викладеними Верховним Судом України у постановах від 25.09.2012 у справі № 6-82цс13 та від 13.02.2013 у справі № 6-176цс12 та Верховним Судом у постановах від 30.01.2019 № 461/5297/16-ц (провадження № 61-22017св18), від 17.06.2021 у справі № 711/5065/15-ц.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19 та у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №910/12382/17 наведено визначення поняття «аванс» (попередня оплата), зокрема, це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.
Отже, відповідно до вимог чинного законодавства, попередня оплата підлягає поверненню покупцю у разі невиконання постачальником обов`язку щодо поставки товару.
Судом встановлено, що після закінчення встановленого у специфікації строку поставки товару (22.02.2022), позивачем було направлено на адресу відповідача претензію за Вих.№05/06-2025-01 від 05.06.2025 (а.с. 15, 16 том 1) з вимогою оплатити кошти за непоставлений товар. 
У відповіді на претензію від 19.06.2025 відповідач відмовив у задоволенні претензії, посилаючись на наявність перешкод для відвантаження товару. Зокрема, відповідач зазначив, що місцем поставки визначено склад покупця за адресою: м. Кривий Ріг, КПП 22, територія ШПЦ ДЦ-1 АТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», який є режимним об`єктом, доступ до якого можливий лише за наявності відповідних перепусток для транспортного засобу та водія. На думку відповідача, саме ця обставина унеможливила поставку товару починаючи з 23.02.2022. Водночас відповідач зазначив, що товар перебуває на його складі та може бути отриманий позивачем, у зв`язку з чим підстав для повернення попередньої оплати не вбачає (а.с. 17– 18, т. 1).
Разом із тим, визначальним для вирішення спору є встановлення факту належного виконання або невиконання відповідачем зобов`язання щодо поставки товару. Оскільки матеріали справи не містять доказів фактичної поставки товару позивачу, зобов`язання відповідача залишилося невиконаним.
За таких обставин факт непоставки товару є достатньою правовою підставою для повернення позивачу суми попередньої оплати (авансу), сплаченої в рахунок майбутньої поставки. При цьому обставини та причини невиконання відповідачем свого зобов`язання не впливають на виникнення у позивача права вимагати повернення сплаченого авансу.
Колегія суддів зазначає, що невиконання відповідачем зобов`язання з поставки товару свідчить про усвідомлення відповідачем неправомірного утримання спірних грошових коштів, що є недопустимим з огляду на такі засади цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 Цивільного кодексу України).
Оскільки товар не був поставлений, а отримана відповідачем сума попередньої оплати має характер авансу, який підлягає поверненню у разі невиконання основного зобов`язання, вимоги позивача про стягнення 388 430,00 грн є правомірними та обґрунтованими.
Окрім того, Позивачем на підставі пункту 3.2 договору нараховано до стягнення з відповідача пеню в розмірі 696399,50грн за період з 24.02.2022 по 01.08.2025 (а.с. 5 том 1).
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Поширене застосування неустойки саме з метою забезпечення договірних зобов`язань обумовлено насамперед тим, що неустойка є зручним інструментом спрощеної компенсації втрат кредитора, викликаних невиконанням або неналежаним виконанням боржником своїх зобов`язань.
Нарахування неустойки (пеня, штраф) здійснюється замовником, починаючи з наступного дня від кінцевої дати постачання товару, визначеної договором, до моменту надходження (постачання) товару, визначеного актом приймання-передачі.
Неустойка як господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань започатковує визначеність у правовідносинах за зобов`язаннями, а саме - відповідальність має настати щонайменше в межах неустойки. Тобто неустойка підсилює дію засобів цивільно-правової відповідальності, робить їх достатньо визначеними, перетворюючи в необхідний, так би мовити, невідворотній наслідок правопорушення. Отже, неустойка стає оперативним засобом реагування у разі порушення або неналежного виконання зобов`язання, яким можна скористатись як тільки було порушено зобов`язання, не чекаючи викликаних ним негативних наслідків (в тому числі у вигляді збитків).
Отже, завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та як міри відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.
Неустойка має договірний (добровільний) характер, що встановлюється за ініціативою сторін зобов`язання; а також імперативний характер (встановлений законом), тобто договірно-обов`язковий, умови про яку включаються в договір через підпорядкування імперативним вимогам правової норми. При цьому, для деяких видів зобов`язань неустойка встановлюється законом іншим нормативно-правовим актом безпосередньо, а тому сторони відповідно зобов`язання підпорядковуються існуючим правилам про неустойку стосовно як її розміру, так і порядку та умов про її стягнення, хоча при цьому не укладають не тільки угоди про неустойку, але і безпосередньо договору.
Приписами пункту 3.2 договору визначено, що постачальник за порушення термінів постачання товарів, визначених на підставі цього договору та додатків до нього, а також порушення термінів усунення недоліків зазначених у пункті 3.4 договору, за вимогою покупця зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі 0,1% від вартості робіт, що зазначена у додатку №1 до договору, за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши на відповідність розрахунок неустойки погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що такий розрахунок не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки виконаний без урахування положень частини шостої статті 232 Господарського кодексу України, якою передбачено припинення нарахування штрафних санкцій через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.
Водночас суд першої інстанції обґрунтовано врахував приписи пункту 7 Прикінцевих положень Господарського кодексу України, відповідно до яких під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню COVID-19, строки, визначені статтею 232 цього Кодексу, продовжувалися на строк дії такого карантину.
Оскільки карантин на всій території України було скасовано з 30.06.2023 постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651, суд першої інстанції правильно виходив з того, що продовжений пунктом 7 Прикінцевих положень Господарського кодексу України строк нарахування пені закінчився саме з моменту припинення дії карантину.
За таких обставин місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість нарахування пені лише за період з 24.02.2022 по 30.06.2023 та правомірно визначив її розмір у сумі 273 010,80 грн. 
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для стягнення з відповідача 273 010,80 грн пені та відмову у задоволенні решти заявлених вимог про її стягнення.
Щодо доводів апеляційної скарги 
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки його твердженням щодо своєчасного виготовлення товару та готовності останнього до поставки, оскільки сам по собі факт виготовлення товару, придбання комплектуючих для його виробництва, наявність фотографій товару чи його перебування на складі відповідача не свідчать про належне виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару покупцю у строк, визначений договором. Предметом доказування у даній справі є не факт виготовлення товару, а факт належного виконання відповідачем свого обов`язку щодо його поставки.
Посилання апелянта на неможливість здійснення поставки у зв`язку з відсутністю перепусток для доступу на територію АТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», необхідністю участі представників покупця у прийманні товару та іншими обставинами також не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відповідачем не надано доказів того, що до настання строку поставки або після його спливу він звертався до позивача із письмовими вимогами щодо оформлення перепусток, погодження дати поставки, забезпечення присутності уповноважених представників для приймання товару чи вчинення інших дій, без яких поставка була б неможливою. Так само відсутні докази повідомлення позивача про готовність товару до відвантаження у спосіб, передбачений договором або звичаями ділового обороту.
Разом з тим, твердження апелянта про телефонні переговори між керівниками сторін та досягнення певних усних домовленостей не підтверджені належними доказами та не можуть бути покладені в основу судового рішення.
Посилання апелянта на те, що позивач протягом тривалого часу не звертався із вимогою про поставку товару або повернення попередньої оплати, колегія суддів також відхиляє, оскільки відповідно до частини третьої статті 693 ЦК України у разі непередання продавцем товару у встановлений строк покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. При цьому реалізація покупцем такого права не ставиться у залежність від причин непоставки товару чи моменту звернення з відповідною вимогою.
За таких обставин доводи апеляційної скарги не спростовують встановленого судом першої інстанції факту непоставки товару у погоджений сторонами строк та не свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального або процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2025 у справі №904/4373/25 є законним та обґрунтованим, ухваленим із додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним і всебічним з`ясуванням обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, та з наданням належної правової оцінки зібраним у справі доказам.
У справі «Руїз Торіха проти Іспанії», ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р.).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р.» Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, надав належну оцінку наявним доказам і правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а відтак підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення не вбачається.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2025 у справі № 904/4373/25 прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий комплекс «Союзцветавтоматика» задоволенню не підлягає.
Вирішення питання щодо розподілу судових витрат
Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 12 048,81 грн покладаються на скаржника.
Керуючись ст. ст.129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «НАУКОВО-ВИРОБНИЧИЙ КОМПЛЕКС «СОЮЗЦВЕТМЕТАВТОМАТИКА» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2025 у справі № 904/4373/25 – залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2025 у справі № 904/4373/25 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст. ст. 287 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складений 17.06.2026.
Головуючий суддя А.О. Кошля

Суддя Т.Ю. Демчина

Суддя О.І. Кучеренко