Справа № 447/728/25 Головуючий у 1 інстанції: Павлів В.Р. 
Провадження № 22-ц/811/3153/25 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

01 травня 2026 року м. Львів 
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 18 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, 
встановив:
У березні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20000 грн., завдану адміністративним правопорушенням.
Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що постановою судді судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду Головатого В.Я. від 10 лютого 2025 року у справі №447/3234/24 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, а провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП. 
Протиправні дії відповідачки полягали у тому, що 31.10.2024 року о 19:00 год. та 07.11.2024 року о 16:30 год. відповідачка, перебуваючи на вулиці загального користування, висловлювалася по відношенню до неї нецензурною лайкою у громадському місці.
Внаслідок таких протиправних дій позивачка 01.11.2024 року та 08.11.2024 року вимушена була звертатись за медичною допомогою, після чого їй було встановлено діагноз: «гостра реакція на стрес». 
Зазначає, що внаслідок протиправних дій відповідачки їй завдано моральну шкоду, яка полягала в тому, що вона перенесла стрес і наслідки перенесених подій призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін, зокрема: порушення сну, швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, нервозність, дратівливість, образливість, чутливість, реакції замикання, емоційна напруга, насторога, невпевненість в собі, тривога з приводу майбутнього. 
Додає, що протиправною поведінкою відповідачки порушено активні життєві плани, погіршено можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив і трудових планів.
Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 18 серпня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 2000 грн., завдану адміністративним правопорушенням.
У задоволенні решти вимог – відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 121 грн. 12 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.
Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_1 , просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначала, що її вина у заподіянні моральних страждань позивачці відсутня, оскільки саме ОСОБА_2 та її чоловік були ініціаторами конфліктів, які мали місце 31.10.2024 року та 07.11.2024 року.
Зазначає, що відповідно до постанови Миколаївського районного суду Львівської області від 09 грудня 2024 року у справі №447/3369/24 чоловіка позивачки – ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.175 КУпАП, за подію, яка мала місце 07.11.2024 року, близько 18:30 год. При розгляді справи, судом встановлено, що ОСОБА_3 , перебуваючи у громадському місці на АДРЕСА_1 , висловлювався нецензурною лайкою на адресу відповідачки. 
Додає, що 08.11.2024 року вона зверталася до відділення поліції із скаргою на протиправні дії ОСОБА_3 , оскільки остатній на постійній основі словесно погрожує їй нанесенням тілесних ушкоджень та, навіть, вбивством, що підтверджується копією протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію.
Наголошує, що у зв`язку із вищенаведеними подіями отримала гострий мозковий інсульт, що підтверджується довідкою №374 від 11.12.2024 року, однак, при розгляді справи судом першої інстанції не було враховано вказаних обставин. 
Також зазначає, що суд першої інстанції не врахував того, що позивачкою не доведено наявність моральної шкоди та причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідачки та моральною шкодою, оскільки не долучено жодного належного доказу, який би дав можливість суду встановити причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її наслідком. Додає, що таким доказом міг би бути висновок судово-психологічної експертизи. 
07.11.2024 року позивач ОСОБА_2 в особі представника – адвоката Ратича Т.М. подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечила доводи та вимоги апелянта.
Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.2 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 21.04.2026 року, є дата складення повного судового рішення – 01.05.2026 року.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Судом встановлено, що постановою судді судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду Головатого В.Я. від 10 лютого 2025 у справі №447/3234/24 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, а провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення, строків, передбачених ст.38 КУпАП.
Відповідно до копії довідки, виданої КНП «Новороздільська МЛ» від 22.01.2025 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 01.11.2024 року та 08.11.2024 року перебувала на амбулаторному прийомі та амбулаторному лікуванні з діагнозом: гостра реакція на стрес.
Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що матеріалами справи підтверджено, що неправомірними діями ОСОБА_1 внаслідок вчинення нею адміністративних правопорушень, передбачених ст.173 КУпАП, завдана моральна шкода ОСОБА_2 , яка полягала у душевних стражданнях у вигляді занепокоєння та нервозності, порушення сну, емоційної напруги.
При визначенні розміру морального відшкодування суд взяв до уваги характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних) і визначив розмір морального відшкодування 2000 грн.
За змістом статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Тобто, суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.
У рішенні від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria» Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.
Чинне законодавство не містить методики чи способів обчислення моральної шкоди, та при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю та спокою особи, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про заподіяння позивачці моральної шкоди, оскільки у зв`язку з протиправними діями відповідачки – нецензурними висловлюваннями у громадському місці, позивачка зазнала моральних страждань.
Вина відповідачки у вчиненому підтверджується названим вище судовим рішенням, яке набрало законної сили.
На переконання колегії суддів, присуджене позивачці моральне відшкодування, за встановлених і наведених вище обставин справи, відповідає вимогам розумності і справедливості.
Таким чином, суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті і підстав для скасування чи зміни рішення в цій частині немає.
Разом з тим, судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: витрат на професійну правничу допомогу, яку позивачці надавав адвокат Ратич Т.М.
Так, зокрема, відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. 
Частиною другою статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову – на відповідача, у разі відмови в позові – на позивача, у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До позовної заяви позивач ОСОБА_2 долучила договір про надання професійної правничої допомоги від 26.02.2025 року, яким, зокрема, передбачено, що вартість послуг за цим договором становить 5000 грн. 
Відповідно до п.1.1 договору, правова допомога за цим договором полягає у складанні/поданні позовної заяви, клопотань, заяв, участь адвоката у судових засіданнях (за необхідності).
Пунктом 2.4 передбачено, що вартість послуг, яка визначена в п.2.3 цього договору, клієнт сплачує адвокату протягом 30 днів з моменту набрання законної сили рішенням Миколаївського районного суду Львівської області у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.
Суд першої інстанції, присуджуючи на користь позивачки всю суму понесених витрат на правничу допомогу, не врахував вимог статті 141 ЦПК України про те, що у разі часткового задоволення позовних вимог позивача, судові витрати стягуються з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, враховуючи, що позовні вимоги позивачки задоволено частково (10%), тому витрати на правничу допомогу їй повинні бути відшкодовані за рахунок відповідачки лише на суму 500 грн., тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відтак, рішення суду першої інстанції в цій частині необхідно змінити, зменшивши розмір присуджених позивачці витрат з 5000 грн. до 500 грн.
В решті, підстав для скасування чи зміни рішення суду немає, тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково.
Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд
ухвалив:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 18 серпня 2025 року в частині визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2 , змінити, зменшивши його до 500 гривень.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 01 травня 2026 року.

Головуючий    С.М. Бойко 
Судді:    С.М. Копняк 
А.В. Ніткевич