ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
27.05.2026	Справа № 910/902/26	

Господарський суд міста Києва у складі судді Андреїшиної І.О., за участю секретаря судового засідання Березовської С.В., розглянувши матеріали господарської справи 
За позовом Державного некомерційного підприємства “Національний інститут раку” (вул. Юлії Здановської, 33/43, м. Київ, 03022, ідентифікаційний код 02011976) 
до Товариства з обмеженою відповідальністю “ЦИММЕР МЕДІЗИН СІСТЕМ Україна” (02132, м. Київ, Дніпровська набережна, 26-Ж, офіс 53, нежитлове приміщення № 53-А, ідентифікаційний код 35261920) 
про стягнення 5 650 712,00 грн, 

Представники учасників судового процесу:
Від позивача: Уланівський С.Є., Фокіна А.С.
Від відповідача: Гурська А.С.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Державне некомерційне підприємство “Національний інститут раку” звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю “ЦИММЕР МЕДІЗИН СІСТЕМ Україна” про стягнення пені за порушення строку поставки товару за договором № 397 від 07.12.2021 у розмірі 5 650 712,00 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, постановлено розгляд справи № 910/902/26 здійснювати у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 04.03.2026.
19.02.2026 через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів.
Також 04.03.2026 через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання про надання додаткового строку для подання відзиву на позовну заяву.
У засіданні суду 04.03.2026 представник відповідача підтримав клопотання про долучення доказів та клопотання про надання додаткового строку для подання відзиву на позовну заяву, просив їх задовольнити.
Представник позивача заперечень проти задоволення клопотання відповідача про долучення доказів не навів, вирішення клопотання про надання додаткового строку для подання відзиву на позовну заяву поставив на розсуд суду.
Суд протокольною ухвалою задовольнив клопотання відповідача про долучення доказів до матеріалів справи.
Також суд протокольною ухвалою задовольнив клопотання представника відповідача та продовжив строк для подачі відзиву на позовну заяву, на п`ять днів, до 09.03.2026 включно.
У судовому засіданні 04.03.2026 судом на підставі ч. 5 ст.183 ГПК України оголошено перерву на 01.04.2026.
09.03.2026 через підсистему «Електронний суд» відповідачем подано відзив на позовну заяву, який залучено до матеріалів справи.
16.03.2026 через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив, яку залучено до матеріалів справи.
У засіданні суду 01.04.2026 присутніми представниками сторін надано усні пояснення щодо можливості закриття підготовчого провадження та про призначення справи до розгляду по суті.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.04.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 29.04.2026.
У судовому засіданні 29.04.2026 судом на підставі ч. 2 ст. 216 ГПК України оголошено перерву на 27.05.2026.
22.04.2026 через підсистему «Електронний суд» відповідачем подано заяву про виклик свідка.
У судовому засіданні 27.05.2026 суд протокольною ухвалою заяву відповідача про виклик свідка залишив без розгляду. Дану процесуальну дію внесено до протоколу судового засідання.
У судовому засіданні 27.05.2026 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні 27.05.2026 проти задоволення позовних вимог заперечив та просив відмовити у їх задоволенні.
27.05.2026 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:
07.12.2021 року між Національним інститутом раку (далі - позивач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЦИММЕР МЕДІЗИН СІСТЕМ УКРАЇНА» (далі - відповідач, продавець) було укладено договір № 397 від 07.12.2021 щодо поставки товару, визначеного за кодом ДК 021:2015-33110000-4 «Візуалізаційне обладнання для потреб медицини, стоматологіі та ветеринарноі медицини» в асортименті та кількості, зазначеній в специфікації до договору на загальну суму 52 988 000,00 грн (цифрова мамографічна система з функцією томосинтезу та цифрової стеретаксичної біопсії (код НК 024:2019 37672 - Система мамографічна рентгенівська стаціонарна, цифрова); Цифрова рентгеноскопічна та рентгенографічна система на 3 робочих місця з динамічним плоскопанельним детектором (код НК 024:2019 - 37645 - Система рентгенівська діагностична стаціонарна загального призначення, цифрова) Пересувна С-арочна рентгенівська діагностична система для операційних загального призначення (код НК 024:2019 -37647 - Система рентгенівська діагностична пересувна загального призначення, цифрова), Дентальний понтамограф (код НК 024:2019 45257 - Стоматологічна система рентґенографічної цифрової візуалізації).
Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 16.11.2022 № 2089 «Про реорганізацію Національного інституту раку» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 28.10.2022 № 955-р «Про погодження реорганізації Національного інституту раку», Національний інститут раку реорганізовано шляхом перетворення в державне некомерційне підприємство «Національний інститут раку», що є правонаступником його прав та обов`язків, про що 13.02.2023 внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.
Відповідно до пункту 1.1 договору продавець зобов`язується протягом строку дії договору поставити покупцю (передати у власність) товар визначений за кодом ДК 021:2015 - 33110000-4 Візуалізаційне обладнання для потреб медицини, стоматології та ветеринарної медицини: Цифрова мамографічна система з функцією томосинтезу та цифрової стеретаксичної біопсії (код НК 024:2019 37672 - Система мамографічна рентгенівська стаціонарна, цифрова); Цифрова рентгеноскопічна та рентгенографічна система на 3 робочих місця з динамічним плоскопанельним детектором (код НК 024:2019 - 37645 - Система рентгенівська діагностична стаціонарна загального призначення, цифрова) Пересувна С-арочна рентгенівська діагностична система для операційних загального призначення (код НК 024:2019 - 37647 - Система рентгенівська діагностична пересувна загального призначення, цифрова), Дентальний понтамограф (код НК 024:2019 45257 - Стоматологічна система рентґенографічної цифрової візуалізації), в асортименті та кількості, зазначеній в специфікації (додаток 1 до цього договору), а покупець - прийняти і оплатити такий товар.
У пункті 3.1 договору визначено, що ціна цього договору становить 52 988 000,00 грн, в тому числі ПДВ 981 046,73 грн. Товар оплачується і відпускається за цінами, вказаними в специфікації до цього договору.
Абзацами шостим та сьомим пункту 3.3 договору встановлено, що авансування в розмірі 70% від загальної ціни цього договору, що складає 37 091 600,00 грн, сплачуються покупцем на підставі рахунка-фактури протягом 10 (десяти) робочих днів за наявності відповідних асигнувань. Решта, від сплаченої шляхом авансування суми коштів, підлягає перерахуванню продавцю після поставки товару протягом дії договору.
В подальшому, між покупцем та продавцем було укладено додаткову угоду № 1 до договору від 07.12.2021, відповідно до якої абзаци шостий та сьомий пункту 3.3 договору викладено в новій редакції:
«Покупець здійснює авансування в розмірі 100% від загальної ціни цього договору, що складає 52 988 000,00 грн, в тому числі пдв 981 046,73 грн, що сплачуються покупцем на підставі рахунка-фактури протягом 10 (десяти) робочих днів за наявності відповідних асигнувань.
Авансування здійснюється на строк не більше 3 місяців з дня отримання коштів продавцем на розрахунковий рахунок, відкритий в органах дксу, та зазначений у реквізитах до договору.».
Також додатковою угодою № 1 до договору № 397 від 07.12.2021 року сторони внесли зміни до п.4.1 договору № 397 від 07.12.2021 року та виклали у редакції:
«Згідно з пунктом 4.1 договору (у редакції, викладеній у додатковій угоді № 1 від 07.12.2021 до договору № 397 від 07.12.2021 року), строк поставки товару не може перевищувати 3 місяців від дати отримання авансування продавцем. В межах зазначеного строку поставка Товару здійснюється партіями (окремими поставками) на підставі наданої Покупцем письмової заявки на поставку товару (далі - Заявка). Заявка оформлюється у письмовому вигляді та містить інформацію про товар, що підлягає постачанню: найменування, одиниця виміру, кількість, сума (з ПДВ), дата (строк) поставки, інше (у разі необхідності). Всі інші умови договору залигаються незмінними і сторони підтверджують по ним свої зобов`язання.».
Пунктом 4.6 договору визначено, що датою поставки товару вважається дата передачі продавцем покупцю товару згідно з підписаною сторонами видатковою накладною.
Відповідно до пункту 6.2 договору, за порушення строків поставки товару продавець сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з поставки якого допущено прострочення, за кожний календарний день такого прострочення, а за прострочення понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості.
Так, позивач у позовній заяві зазначає, що платіжним дорученням № 29 від 17.12.2021 покупець здійснив попередню оплату (авансування) за товар згідно договором № 397 від 07.12.2021 на суму 52 988 000,00 грн. Дата отримання авансування продавцем - 21.12.2021, у зв`язку з чим, кінцевою датою поставки товару відповідно до пункту 4.1 договору є 20.03.2022.
Згідно з видатковою накладною № 32 від 29.06.2022 постачальником було поставлено частину товару за договором на суму 44 990 000,00 грн.
Також, згідно з видатковою накладною № 51 від 12.08.2022 постачальником було поставлено товар за договором на суму 7 998 000,00 грн.
Отже, позивач стверджує, що датою поставки товару відповідачем є 12.08.2022.
Таким чином, позивач зазначає, що відповідачем порушено обов`язок щодо своєчасної поставки товару.
У зв`язку з порушенням відповідачем строків поставки товару, позивачем на підставі п. 6.2. договору нарахована пеня розмірі 5 650 712,00 грн.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому (ч. 1 ст. 656 Цивільного кодексу України).
Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Згідно з ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. (ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України).
Судом встановлено, що платіжним дорученням № 29 від 17.12.2021 покупець здійснив попередню оплату (авансування) за товар згідно договором № 397 від 07.12.2021 на суму 52 988 000,00 грн. Дата отримання авансування продавцем - 21.12.2021.
Згідно з пунктом 4.1 договору (у редакції, викладеній у додатковій угоді № 1 від 07.12.2021 до договору № 397 від 07.12.2021 року), строк поставки товару не може перевищувати 3 місяців від дати отримання авансування продавцем. В межах зазначеного строку поставка товару здійснюється партіями (окремими поставками) на підставі наданої покупцем письмової заявки на поставку товару (далі - заявка). Заявка оформлюється у письмовому вигляді та містить інформацію про товар, що підлягає постачанню: найменування, одиниця виміру, кількість, сума (з ПДВ), дата (строк) поставки, інше (у разі необхідності). Всі інші умови договору залишаються незмінними і сторони підтверджують по ним свої зобов`язання.
Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Згідно з ч. 3 ст. 254 Цивільного кодексу України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.
Суд зазначає, що з умов додаткової угоди №1 до договору вбачається, що кінцевий строк поставки товару не може перевищувати 3 місяців від дати отримання авансування.
Отже, враховуючи дату здійснення позивачем попередньої оплати (17.12.2021) та проведення такої оплати банком (21.12.2021), відповідач повинен був поставити позивачу товар у строк до 22.03.2022.
Разом з тим, згідно з видатковою накладною № 32 від 29.06.2022 відповідачем було поставлено частину товару за договором на суму 44 990 000,00 грн, а саме:
- цифрова система мамографічна GIOTTO CLASS 3D, IMS GIOTTO S.p.A., Італія в кількості - 1 комплект - вартістю 14 996 000,00 грн;
- система рентгенографічна та флюороскопічна OPERA T90cs, General Medical Merate S.p.A., Італія - 2 комплекти - вартістю 21 996 000,00 грн (по 10 998 000,00 грн);
- система рентгенівська діагностична С-подібних Symbol FP L., General Medical Merate S.p.A., Італія - 1 комплект - вартістю 7 998 000,00 грн.
Також, згідно з видатковою накладною № 51 від 12.08.2022 відповідачем було поставлено товар - система рентгенівська діагностична С-подібних Symbol FP L., General Medical Merate S.p.A., Італія - 1 комплект - вартістю 7 998 000,00 грн.
Позивач стверджує,що істотною умовою договору є строк поставки товару, який відповідачем було порушено, однак однією з істотних умов договору є також і місце поставки товару, яке повинно було бути вказане у заявках позивача відповідно до пункту 4.1 договору (у редакції, викладеній у додатковій угоді № 1 від 07.12.2021 до договору № 397 від 07.12.2021 року).
Так, відповідно до п. 4.2 договору №397 від 07.12.2021 року заявка направляється продавцю за допомогою інтерактивного способу зв`язку за адресою (контактами) зазначеними в розділі 13 цього договору (у вигляді скан-копії на електронну пошту) та/або загальним поштовим зв`язком (поштове відправлення) або нарочно з обов`язковою відміткою про отримання представником продавця.
Відповідно до п. 4.4 договору №397 від 07.12.2021 року місце поставки товару: Україна, місто Київ, вул. Ломоносова 33/43 (приміщення деталізується у письмовій заявці покупця).
Водночас, матеріли справи не містять заявок позивача на поставку товару, в яких, серед іншого, мали б бути вказані чітко приміщення для обладнання.
Позивачем також не надано жодних доказів направлення відповідачу заявок на поставку товару, які б містили інформацію про товар, що підлягає постачанню: найменування, одиниця виміру, кількість, сума, дата поставки, інше.
Таким чином, відсутність письмових заявок свідчить про відсутність будь-яких вимог з боку позивача про необхідність поставок.
Крім того, судом враховано, що цифрова система мамографічна GIOTTO CLASS 3D, IMS GIOTTO S.p.A., система рентгенографічна та флюороскопічна OPERA T90cs, General Medical Merate S.p.A. та система рентгенівська діагностична С-подібних Symbol FP L., General Medical Merate S.p.A. є складними технічними виробами та обладнанням, встановлення якого вимагає дотримання будівельних вимог до підготовки приміщень, виконання яких є обов`язковими для монтажу та подальшого введення в експлуатацію.
Однак, як вбачається з наявних в матеріалах справи документів, позивач не міг прийняти медичне обладнання раніше через відсутність приміщень, в яких можна було таке обладнання встановити.
Так, позивач своєю відповіддю №11-567-2026 від 03.03.2026 року підтвердив, що відповідно до договору з надання послуг з проведення ремонтних робіт для інсталяції медичного обладнання, а саме цифрової системи мамографічної GIOTTO CLASS 3D, IMS GIOTTO S.p.A., завершення ремонтних робіт в приміщенні для розміщення зазначеного медичного обладнання відбулося в березні 2023 року.
Отже, позивач не підготував приміщення та не привів їх у відповідність до визначених законодавством та технічними документами виробника вимог.
Натомість, 29.06.2022 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №290622 відповідального зберігання майна від 29.06.2022 року, згідно з яким ТОВ «ЦИММЕР МЕДІЗИН СІСТЕМ УКРАЇНА» взяло на себе зобов`язання нести ризики та безкоштовно зберігати у своїх складських приміщеннях товар позивача (відповідно до договору № 397 від 07.12.2021 щодо поставки товару, визначеного за кодом ДК 021:2015 - 33110000-4 «Візуалізаційне обладнання для потреб медицини, стоматології та ветеринарної медицини» в асортименті та кількості, зазначеній в специфікації до договору на загальну суму 52 988 000,00 грн (цифрова мамографічна система з функцією томосинтезу та цифрової стеретаксичної біопсії (код НК 024:2019 37672 - Система мамографічна рентгенівська стаціонарна, цифрова); Цифрова рентгеноскопічна та рентгенографічна система на 3 робочих місця з динамічним плоскопанельним детектором (код НК 024:2019 - 37645 - Система рентгенівська діагностична стаціонарна загального призначення, цифрова) Пересувна С-арочна рентгенівська діагностична система для операційних загального призначення (код НК 024:2019 -37647 - Система рентгенівська діагностична пересувна загального признаення, цифрова), Дентальний понтамограф (код НК 024:2019 45257 - Стоматологічна система рентґенографічної цифрової візуалізації).
Дана обставина свідчить про відтермінування приймання товару саме з боку позивача.
Так, судом встановлено, що цифрова система мамографічна GIOTTO CLASS 3D, IMS GIOTTO S.p.A., Італія в кількості - 1 комплект - вартістю 14 996 000,00 грн була передана на зберігання 29.06.2022 року через неможливість прийняття раніше, повернута зі зберігання 15.03.2023 року, введена в експлуатацію 17.03.2023 року, оскільки приміщення було готове у березні 2023 року.
Система рентгенографічна та флюороскопічна OPERA T90cs, General Medical Merate S.p.A., Італія - 2 комплекти - вартістю 21 996 000,00 грн (по 10 998 000,00 грн) була передана на зберігання 29.06.2022 року через неможливість прийняття раніше, повернуто зі зберігання 20.07.2022 року та 27.12.2022 року, введена в експлуатацію 05.08.2022 року та 17.03.2023 року, оскільки приміщення станом на 29.06.2022 року не були готові для прийняття медичного обладнання.
Система рентгенівська діагностична С-подібних Symbol FP L., General Medical Merate S.p.A., Італія - 1 комплект - вартістю 7 998 000,00 грн була передана на зберігання 29.06.2022 року через неможливість прийняття раніше,повернуто зі зберігання 25.08.2022 року та введена в експлуатацію 25.08.2022 року.
Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).
Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Згідно з п. 6.2 договору за порушення строків поставки товару продавець сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з поставки якого допущено прострочення, за кожний календарний день такого прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 (семи) відсотків вказаної вартості.
Перевіривши розрахунок пені за прострочення поставки товару, суд дійшов висновку в його необґрунтованості, оскільки обґрунтованими періодами прострочення є 23.03.2022 – 28.06.2022 та 23.03.2022 – 11.08.2022, тоді як позивач нараховує пеню за період з 21.03.2022 по 28.06.2022 та з 21.03.2022 по 11.08.2022.
За таки обставин суд здійснив власний розрахунок пені, відповідно до якого обґрунтованим розміром пені за прострочення виконання відповідачем обов`язку з поставки товару є 5 544 736,00 грн.
Статтею 689 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок покупця щодо прийняття товару, зокрема, покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.
Тобто договір купівлі-продажу є взаємно зобов`язуючим, де кожна із сторін договору наділена взаємними правами та обов`язками.
У даному випадку позивач не виконав обов`язок щодо забезпечення приймання товару та не вчинив необхідних дій для його передання й одержання, як того вимагає ст. 689 ЦК України.
Таким чином, судом встановлено, що відповідачем порушено строки поставки товару, тоді як позивач не виконав свого зобов`язання як в частині готовності приміщень, так і в частині направлення заявки із бажаною датою поставки товару та місцем поставки.
Водночас, суд критично оцінює доводи позивача стосовно того, що передача товару мала бути здійснена продавцем у визначені договором строки, тоді як питання проведення монтажу, налаштування та введення обладнання в експлуатацію могли бути врегульовані сторонами додатково, оскільки обставини непідготовленості приміщень для поставки товару та не надання позивачем заявок на поставку товару, в яких, серед іншого, мали б бути вказані чітко приміщення для обладнання відповідно до п. 4.2 договору №397 від 07.12.2021, унеможливлюють виконання відповідачем зобов`язання щодо поставки товару вчасно.
Більше того, після закінчення строку дії договору та строку поставки товару позивач жодного разу не звертався до відповідача з вимогою виконати свої зобов`язання або повернути попередню оплату. При цьому, судом враховано, що сторони перебували в однакових умовах, оскільки у період з 24.02.2022 по 01.04.2022 у м. Києві велися активні бойові дії (загальновідомий факт), що унеможливлювало як здійснення поставки відповідачем товару, так і прийняття його позивачем.
Надаючи оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір. Проте йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. Тобто суди повинні встановити, чи є насправді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2020 року справі №910/13436/19, 08 вересня 2022 року у справі № 910/277/21.
Стаття 613 Цивільного кодексу України визначає, що кредитор (у цьому випадку покупець) вважається таким, що прострочив, якщо він не вчинив дій, до вчинення яких боржник (постачальник) не міг виконати свого обов`язку. Якщо покупець не надав заявку, постачальник має право зупинити виконання.
Відповідно до статті 221 Господарського кодексу України суд зменшує розмір штрафних санкцій (неустойки), якщо зобов`язання було порушено внаслідок вини обох сторін або якщо боржник доведе, що майнові збитки виникли з вини кредитора.
Так, розглянувши усне клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки, заявлене в судовому засіданні 27.05.2026, суд зазначає, що відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.
При застосуванні вказаних норм поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися у кожному конкретному випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником. Вказані норми не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду і визначальним фактором при зменшенні розміру належної до сплати неустойки є винятковість випадку. Зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, суд на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення розміру даної санкції.
Аналіз приписів статей 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення.
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін.
При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (подібний висновок міститься у пункті 67 постанови Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №922/266/20).
Верховний Суд виснував, що визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтею 551 Цивільного кодексу України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.
За наслідками розгляду справи №911/2269/22 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.01.2024 виклала, зокрема, такі висновки: «розмір неустойки у зобов`язальних правовідносинах, право вимоги щодо якої набуде кредитор, обумовлений умовами для її застосування: характером неустойки (договірний або встановлений законом); підставами для її застосування (зазначення в договорі або в законі обставин, за яких її буде застосовано); складом неустойки (пеня, штраф), відповідно, розміром кожної із цих складових; умовами сплати неустойки внаслідок порушення зобов`язання, зокрема, у разі заподіяння збитків; отже, у правовідносинах, хоча і подібних між собою (тотожних) або навіть за участі одних і тих самих сторін, за відмінності, зокрема, в умовах договору, хоча б одного із наведених чинників, якими обумовлюється застосування неустойки за порушення зобов`язання, різниця у розмірі неустойки в кожних конкретних правовідносинах закладається вже на етапі формулювання умов виконання зобов`язання та виникнення зобов`язання; у силу положень статті 3 Цивільного кодексу України застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості. Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора;
- зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки;
- у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України, стаття 233 Господарського кодексу України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер;
- категорії «значно» та «надмірно», які використовуються в статті 551 Цивільного кодексу України та в статті 233 Господарського кодексу України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником;
- чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер;
- а тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70% чи 50% тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 Господарського кодексу України та частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, тобто у межах судового розсуду;
- поряд з тим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - стаття 616 Цивільного кодексу України, тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду…;
- індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права».
Отже, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного виконання зобов`язання не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
Судом враховано, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду № 7-рп/2013 від 11.07.2013).
Суд зважає на те, що матеріали справи не містять, а позивач не надав суду доказів завдання йому збитків внаслідок прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором №397 від 07.12.2021, враховуючи, що таке прострочення було порушено внаслідок вини обох сторін та те, що воно було незначним, а мотивом подання позивачем даного позову стало проведення Державною аудиторською службою України ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.01.2021 по 31.05.2025. 
Зважаючи на викладені обставини суд дійшов висновку скористатись своїм правом та зменшити розмір пені до 10 000,00 грн.
Таким чином, позовні вимоги Державного некомерційного підприємства «Національний інститут раку» до Товариства з обмеженою відповідальністю “ЦИММЕР МЕДІЗИН СІСТЕМ Україна” про стягнення пені у розмірі 5 650 712,00 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 10 000,00 грн.
Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Решта доводів та заперечень сторін судом до уваги не береться, оскільки не спростовують наведених вище висновків.
Отже, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наявними в матеріалах справи доказами, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
За змістом ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїс-Матеос проти Іспанії" від 23 червня 1993).
Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.
Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.
До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст.2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Принцип рівності сторін у процесі – у розумінні "справедливого балансу" між сторонами – вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення віл 27.10.1993 Європейського суду з прав людини у справі "Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів"). 
У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" суд нагадує, що принцип рівності сторін – один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду – передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.
Приписами ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З урахуванням встановлених обставин, відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація".
У п. 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 "Справа "Серявін та інші проти України"" (Заява № 4909/04) зазначено, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Окрім того, господарський суд, при вирішення даного спору враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України", яким було вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).
Судовий збір, у разі зменшення судом розміру неустойки на підставі ч.3 ст.551 ЦК України, покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення є наслідком не необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а виключно застосування судами свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами.
Аналогічна правова позиція щодо розподілу судових витрат викладена у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 05.04.2018 у справі №917/1006/16, від 03.04.2018 у справі №902/339/16.
Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за вимоги, розмір яких визнаний суд обґрунтованим (без урахування застосованого судом зменшення).
Керуючись ст.ст. 86, 129, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, суд 

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково. 
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ЦИММЕР МЕДІЗИН СІСТЕМ Україна” (02132, м. Київ, Дніпровська набережна, 26-Ж, офіс 53, нежитлове приміщення № 53-А, ідентифікаційний код 35261920) на користь Державного некомерційного підприємство “Національний інститут раку” (вул. Юлії Здановської, 33/43, м. Київ, 03022, ідентифікаційний код 02011976) пеню у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 66 536 (шістдесят шість тисяч п`ятсот тридцять шість) грн 83коп.
3. У решті позовних вимог відмовити.
4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено 02.06.2026

Суддя І.О. Андреїшина