ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/4005/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасувати рішення, зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі – ГУ ПФУ у Київській області) з позовом про визнання протиправним та скасування рішення від 06 березня 2026 року №0329500013695 щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу ХV “Прикінцеві положення” Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі - Закон №1058-IV); зобов`язання повторно розглянути заяву про виплату одноразової грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу ХV “Прикінцеві положення” Закону №1058-IV, зарахувавши до вислуги років, яка дає право на призначення пенсії відповідно до пункту “е” статті 55 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII “Про пенсійне забезпечення” (далі – Закон №1788-XII) та отримання одноразової грошової допомоги, період навчання у Вінницькому медичному інституті імені М.І. Пирогова з 24 квітня 1987 року по 25 червня 1993 року, період роботи у Гощанській районній лікарні на посаді завідувача фельдшерсько-акушерським пунктом з 01 квітня 1985 року по 11 квітня 1985 року, період роботи у Вінницькій центральній районній клінічній лікарні на посаді медсестри палати новонароджених з 07 березня 1990 року по 17 червня 1993 року, та врахувати недорахований один місяць у періодах спеціального стажу, визначених ГУ ПФУ у Київській області: з 02 серпня 1993 року по 31 липня 1997 року, з 11 серпня 1997 року по 07 липня 2003 року, з 03 листопада 2003 року по 31 грудня 2003 року, з 01 січня 2004 року по 30 червня 2004 року, з 01 листопада 2004 року по 31 жовтня 2009 року, з 01 листопада 2009 року по 31 грудня 2009 року, з 01 січня 2010 року по 31 серпня 2013 року, з 01 вересня 2013 року по 31 грудня 2013 року, з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2025 року.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказав, що отримує пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV, перебуваючи на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області. 27 лютого 2026 року позивач звернувся із заявою про призначення грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню відповідно до пункту 7-1 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону №1058-IV та отримав рішення ГУ ПФУ у Київській області від 06 березня 2026 року №032950013695 про відмову у виплаті зазначеної грошової допомоги. Рішення мотивоване недостатністю спеціального медичного стажу роботи (35 років для чоловіків). До спеціального стажу роботи не зараховано період навчання у Вінницькому медичному інституті імені М.І. Пирогова з 24 квітня 1987 року по 25 червня 1993 року, періоди роботи з 01 квітня 1985 року по 11 квітня 1985 року та з 07 березня 1990 року по 17 червня 1993 року.
Позивач вважає відмову у призначенні та виплаті грошової допомоги неправомірною та вказав, що за записами трудової книжки серії НОМЕР_1 у період з 01 квітня 1985 року по 11 квітня 1985 року він працював у Гощанській районній лікарні на посаді завідувача фельдшерсько-акушерським пунктом, а у період з 07 березня 1990 року по 17 червня 1993 року - у Вінницькій центральній районній клінічній лікарні на посаді медсестри палати новонароджених. Крім того зауважив, що з огляду на положення пункту “е” статті 55 Закону №1788-XII та пункту “д” частини третьої статті 56 Закону №1788-XII період навчання у Вінницькому медичному інституті імені М.І. Пирогова з 24 квітня 1987 року по 25 червня 1993 року входить до спеціального трудового стажу, що визначає право на пенсію за вислугу років та на виплату грошової допомоги.
На переконання позивача, оскільки на день призначення пенсії за віком він працював у комунальному закладі охорони здоров`я на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 55 Закону №1788-XII, мав страховий стаж на таких посадах понад 35 років, не отримував до моменту виходу на пенсію за віком будь-якої пенсії, то при призначенні пенсії за віком мав право на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу ХV “Прикінцеві положення” Закону №1058-IV.
З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
Відповідач у відзиві на позовну заяву позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.30-35). В обґрунтування цієї позиції вказав, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію, призначену відповідно до Закону №1058-IV. Заява позивача від 27 лютого 2026 року про призначення одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV “Прикінцевих положень” Закону №1058-IV з урахуванням принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ у Київській області. Позивачу відмовлено у призначенні грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, право на яку пов`язується з наявністю у необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних посадах й виходом на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії. Документально підтверджений стаж роботи ОСОБА_1 , який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів “е” - “ж” статті 55 Закону №1788-XII, становить 31 рік 07 місяців 25 днів при необхідному 35 років.
Відповідач вважає своє рішення правомірним, а суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржуються.
Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.
Суд зауважує, що за змістом статті 162 КАС України у відзиві на позовну заяву відповідач викладає виключно заперечення проти позову; заяви та клопотання учасники справи подають окремо у письмовій формі із зазначенням підстав та з дотриманням інших вимог статті 167 КАС України. Прохання відповідача у відзиві на позовну заяву про залучення ГУ ПФУ у Волинській області як відповідача, яке не відповідає вимогам процесуального закону (ні за формою, ні за змістом в частині обґрунтування), не є заявою (клопотанням), яке підлягає вирішенню судом по суті.
Суд, перевіривши доводи сторін, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.
ОСОБА_1 призначена пенсія за віком відповідно до норм Закону №1058-IV; на обліку як отримувач пенсії він перебуває в ГУ ПФУ у Волинській області, що підтверджено рішенням №032950013695 про перерахунок пенсії (а.с.56).
27 лютого 2026 року позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про нарахування грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону №1058-IV, що не є спірним.
Після реєстрації заяви та формування електронної пенсійної справи працівниками ГУ ПФУ у Волинській області заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ у Київській області з прийняттям рішення від 06 березня 2026 року №032950013695, згідно з яким документально підтверджений стаж роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів “е” - “ж” статті 55 Закону №1788-XII, становить 31 рік 07 місяців 25 днів, що є недостатнім для призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону №1058-IV (а.с.9).
Це рішення і є предметом оскарження.
При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.
Як встановлено пунктом “е” статті 55 Закону №1788-XII (в редакції, чинній до внесення до неї змін Законами України від 02 березня 2015 року №213-VIII “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення”, від 24 грудня 2015 року №911-VIII “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України”, які було визнано неконституційними), право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за Переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Відповідно частини першої статті 9 Закону №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія за віком.
Пунктом 7-1 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону №1058-IV установлено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали у закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів “е” - “ж” статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1191 затверджено Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати (далі – Порядок №1191).
Згідно з пунктом 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів “е” і “ж” статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, що передбачені, зокрема, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 “Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років”.
Пунктом 5 Порядку №1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів “е” - “ж” статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
За приписами пунктів 6, 7 Порядку №1191 для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, станом на день її призначення. Виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.
У постанові від 15 червня 2022 у справі №200/854/19-а Верховний Суд виснував, що норму пункту 7-1 розділу “Прикінцеві положення” Закону №1058-IV слід тлумачити таким чином, що для отримання грошової допомоги при виході на пенсію за Законом №1058-IV особа має дотриматись таких вимог: 1) станом день досягнення пенсійного віку працювати в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів “е” - “ж” статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”; 2) пенсія має призначатися особі вперше (тобто особи, які отримували пенсію раніше і з будь-яких причин перестали отримувати її, право на зазначену грошову допомогу втратили); 3) станом на день звернення за призначенням пенсії особа повинна мати страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років, у редакції Закону №1058-IV станом на час виникнення спірних правовідносин) на зазначених вище посадах.
У постанові від 22 лютого 2024 року у справі №260/323/20 Верховний Суд також зазначив, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на визначених законодавством посадах, досягненням пенсійного віку, працюючи на цих роботах, а також неотриманням такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.
Такого підходу до застосування пункту 7-1 розділу ХV “Прикінцеві положення” Закону №1058-IV дотримано у постановах Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі №234/13835/17, від 20 лютого 2019 року у справі №462/5636/16-а, від 19 березня 2019 року у справі №466/5637/17, від 24 квітня 2019 року у справі №450/3061/16-а, від 15 червня 2022 року у справі №200/854/19-а, від 21 березня 2024 року у справі №580/2737/23 та ін.
Суд зазначає, що отримання вказаної грошової допомоги визначене законодавцем як заохочувальний захід щодо осіб, які, набувши право на призначення пенсії за вислугу років, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.
Позивач право на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу ХV “Прикінцеві положення” Закону №1058-IV, пов`язує із наявністю у нього стажу працівника охорони здоров`я.
Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 (далі - Перелік №909).
Відповідно до розділу 2 “Охорона здоров`я” Переліку №909 право на пенсію за вислугу років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) лікарняних закладів, лікувально-профілактичних закладів особливого типу, лікувально-трудових профілакторіїв, амбулаторно-поліклінічних закладів, закладів швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладів переливання крові, закладів охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладів, установ з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічних закладів, діагностичних центрів.
Пунктом 2 примітки до Переліку №909 передбачено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
Із наведених вище норм Переліку №909 слідує, що право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров`я, зокрема, лікарі та середній медичний персонал, які працювали у лікарняних закладах, незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
З розрахунку стажу форми РС-право (номер ПС 032950013695) (а.с.57) вбачається, що до стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів “е”-“ж” статті 55 Закону №1788-XII, зараховано такі періоди: з 02 серпня 1993 року по 31 липня 1997 року (становить 3 роки 11 місяців 30 днів, зараховано 4 роки), з 11 серпня 1997 року по 07 липня 2003 року (становить і зараховано 5 років 10 місяців 27 днів), з 03 листопада 2003 року по 31 грудня 2003 року (становить і зараховано 1 місяць 29 днів), з 01 січня 2004 року по 30 червня 2004 року (становить і зараховано 6 місяців), з 01 листопада 2004 року по 31 жовтня 2009 року (становить і зараховано 5 років), з 01 січня 2010 року по 31 серпня 2013 року (становить і зараховано 3 роки 8 місяців), з 01 вересня 2013 року по 31 грудня 2013 року (становить і зараховано 4 місяці), з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2025 року (становить і зараховано 12 років). Судом не встановлено порушень зарахування ГУ ПФУ у Київській області вказаних періодів роботи до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів “е”-“ж” статті 55 Закону №1788-XII.
Між тим згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с.11-18) ОСОБА_1 01 квітня 1985 року призначений на посаду завідуючого фельдшерсько-акушерського пункту села Федорівка Гощанської районної лікарні, з якої у зв`язку з призовом на строкову військову службу в армії був звільнений 11 квітня 1985 року; 07 березня 1990 року був прийнятий на посаду медсестри палати новонароджених у Вінницькій центральній районній лікарні та 17 червня 1993 року був звільнений за власним бажанням; 24 серпня 1987 року зарахований на перший курс педіатричного факультету Вінницького медичного інституту імені М.І. Пирогова та 25 червня 1993 року був відрахований із числа студентів у зв`язку із закінченням терміну навчання. Ці обставини також підтверджено архівною довідкою Департаменту охорони здоров`я Вінницької міської ради від 23 лютого 2026 року №К/16/12474/01-16 (а.с.19) та довідкою Комунального некомерційного підприємства Гощанська багатопрофільна лікарня від 25 березня 2026 року №437/01-11 (а.с.20).
В контексті наведеного періоди роботи позивача з 01 квітня 1985 року по 11 квітня 1985 року, з 07 березня 1990 року по 17 червня 1993 року є спеціальним медичним стажем, що дає право на пенсію за вислугу років та виплату грошової допомоги.
Позивач у позовній заяві до цього стажу просив зарахувати період навчання у медичному інституті з 24 серпня 1987 року ро 25 червня 1993 року.
Згідно з пунктом “д” частини третьої статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Відповідно до чинного на час закінчення позивачем навчання в медичному інституті Закону України від 23 травня 1991 року №1060-XII “Про освіту” інститут є вищим навчальним закладом (стаття 34).
Верховний Суд у постановах від 24 грудня 2019 року у справі №442/4963/17 та від 18 червня 2020 року у справі №676/3013/17 (у яких спірними були правовідносини щодо нарахування та виплати грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону №1058-IV) сформулював висновок, що з огляду на положення пункту “е” статті 55 та пункту “д” частини 3 статті 56 Закону №1788-XII період навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах входить до спеціального трудового стажу, що визначає право на пенсію за вислугу років та на виплату грошової допомоги.
З розрахунку стажу форми РС-право (номер ПС 032950013695) слідує, що ГУ ПФУ в Київській області обмежилося включенням періоду навчання позивача (з 01 вересня 1987 року по 25 червня 1993 року) виключно до страхового стажу. При цьому відповідач безпідставно не зарахував зазначені роки до спеціального стажу за вислугу років, а також проігнорував періоди роботи позивача з 01 квітня 1985 року по 11 квітня 1985 року та з 07 березня 1990 року по 17 червня 1993 року (а.с.57).
Підсумовуючи сказане, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно не зарахував до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років та на виплату грошової допомоги, період роботи позивача з 01 квітня 1985 року по 11 квітня 1985 року та період навчання з 24 серпня 1987 року по 25 червня 1993 року. Оскільки період роботи позивача з 07 березня 1990 року по 17 червня 1993 року у Вінницькій центральній районній клінічній лікарні на посаді медсестри палати новонароджених накладається на вже зарахований судом до спеціального стажу період навчання, він не може бути додатково включений до спеціального стажу за вислугу років. Чинне законодавство не допускає подвійного зарахування одних і тих самих календарних років до вислуги років.
Частиною другою статті 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
З огляду на встановлені обставини та межі заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково у спосіб визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Київській області від 06 березня 2026 року №032950013695, та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV “Прикінцеві положення” Закону №1058-IV, зарахувавши період роботи з 01 квітня 1985 року по 11 квітня 1985 року та період навчання з 24 серпня 1987 року по 25 червня 1993 року до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту “е” статті 55 Закону №1788-XII та на виплату одноразової грошової допомоги, та про відмову у задоволенні решти позовних вимог.
Частинами першою, третьою статті 139 КАС України установлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позивач сплатив судовий збір у сумі 1331,20 грн, що підтверджується квитанцією від 30 березня 2026 року, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с.5, 26).
У зв`язку із частковим задоволенням позову на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Київській необхідно стягнути судові витрати у сумі 665,60 грн.
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 244-246, 255, 262 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська область, місто Фастів, вулиця Саєнка Андрія, будинок 10, ідентифікаційний код юридичної особи 22933548) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київський області від 06 березня 2026 року №032950013695.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, зарахувавши період роботи з 01 квітня 1985 року по 11 квітня 1985 року та період навчання з 24 серпня 1987 року по 25 червня 1993 року до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту “е” статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” та на виплату одноразової грошової допомоги.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області судові витрати у сумі 665,60 грн (шістсот шістдесят п`ять грн 60 коп.).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк