Справа № 638/10575/26 
Провадження № 3/638/2393/26 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року суддя Шевченківського районного суду міста Харкова Цвірюк Д.В., розглянувши адміністративний матеріал стосовно  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , громадянина України, фізичної особи-підприємця, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -
встановив:

08 травня 2026 року о 17 годині 00 хвилин,  ОСОБА_1 знаходячись за адресою АДРЕСА_2 , вчинив стосовно ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, а саме ображав, погрожував, лаявся нецензурною лайкою, викручував руки, штовхав, що не призвело до видимих тілесних ушкоджень, внаслідок чого була завдана шкода фізичному та психологічному здоров`ю потерпілої.
В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав. Зазначив, що сварка відбулась з ініціативи ОСОБА_2 . Так, 08.05.2026 року (визначений день зустрічі батька і дитини) він прибув до комплексу «Фелічіта» до своєї малолітньої дитини, яка мешкає разом із матір`ю - ОСОБА_2 . На дитячому майданчику він побачив, як донька гралась з іншими дітьми під наглядом вихователя садочку. В той час матері - ОСОБА_2 там не було. Побачивши вихователя, він вирішив поспілкуватися з останньою. В розмові з вихователем дізнався про інцидент, який стався в дитячому садочку за участю його доньки. Незважаючи на те, що ОСОБА_2 була проти побачень батька з дитино саме цього дня, він все рівно приїхав до житлового комплексу «Фелічіта», передумовою та причиною чого стали події, які мали місце 06 та 07 травня 2026 року. Приїхавши до дитини, запропонував їй поїхати до будь-якого місця дитячого дозвілля та погуляти. Дитина, зрадівши, погодилась і побігла в сторону під`їзду повідомити про це матір - ОСОБА_2 , яка в дуже агресивній формі відреагувала на прохання доньки, накричала на неї, схватила за руку і потягнула до під`їзду. Дитина дуже плакала і не хотіла іти. На його запитання, що сталося, ОСОБА_2 нічого не відповіла тільки показала йому середній палець. Після того як він зайшов до під`їзду будинку, вже біля ліфту ОСОБА_2 продовжила в грубій формі висловлюватися на його адресу в присутності дитини. У відповідь він спокійним тоном повідомив про те, що не має наміру сваритися. ОСОБА_2 продовжувала на його адресу нецензурно лаятися при дитині та кричати, пізніше почала шарпати його за одяг, подряпавши йому шию. Потім він повідомив про те, що викличе поліцію і її буде притягнуто до відповідальності за перешкоджання його побаченням з дитиною. В процесі всього словесного конфлікту він не вчиняв жодних дій, які б могли свідчити про вчинення домашнього насильства. Також, не висловлювався нецензурною лайкою та не застосовував будь-яких фізичних дій, оскільки, розумів, що перед ним жінка та ще й малолітня дитина. Не змігши спокійними розмовами вгамувати ОСОБА_2 , він особисто зателефонував на лінію «102» та викликав поліцію. ОСОБА_2 не вгамувалася, навіть тоді, коли приїхала на виклик поліція. Коли приїхала поліція, кожен із них розповів про те, що трапилося. Співробітники поліції склали два протоколи (відносно нього і ОСОБА_2 ). Вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення. Також надавав суду письмові пояснення по суті обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, які були долучені судом до матеріалів справи. 
Захисник ОСОБА_1 – адвокат Багмат П.Д. подав до суду письмові пояснення від 02.06.2026 року та від 11.06.2026 року, в яких просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування зазначив, що до протоколу, як і до матеріалів справи, не додано жодного належного та допустимого доказу, який би свідчив про вчинення ОСОБА_1 будь-яких дій, які б могли свідчити про вчинення домашнього насильства. Також, не зазначено і будь-яких свідків події, яких, до речі, і не було. Також, звертає увагу на те, що в рапорті поліцейського складеного від 08.05.2026 року зазначено про те, що саме ОСОБА_1 є потерпілою особою, а ОСОБА_2 є кривдником. При цьому вважає, що в ситуації, яка склалася між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вбачається звичайна побутова сварка на ґрунті виховання спільної малолітньої дитини, що не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. В судовому засіданні захисник подані клопотання про закриття провадження у справі підтримав та просив задовольнити.
Потерпіла ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердила обставини викладені у протоколі. Зазначила, що має з ОСОБА_1 спільну дитину. З останнім у неї був судовий спір щодо встановлення графіку спілкування батька з дитиною, який був завершений постановленням ухвали про затвердження мирової угоди. 08 травня 2026 року близько 16:00 години вона прийшла в дитячий садок, який відвідує донька, щоб забрати її. Побачивши психоемоційний стан доньки, нею було вирішено в цей день залишити доньку вдома, про що в телефонному режимі було повідомлено ОСОБА_1 та запропоновано йому перенести зустріч на іншу дату. Але ОСОБА_1 не прийняв до уваги пояснення та вимагав проведення зустрічі з донькою саме в той день. Коли вона перебувала у дворі будинку за місцем проживання, з`явився ОСОБА_1 та влаштував сварку, вимагаючи віддати йому дитину, почав силою хватати доньку, тягнути її, кричати, скандалити, при цьому ображаючи та нецензурно висловлюючись на її адресу. Вона з донькою злякались та попрямували до під`їзду, але ОСОБА_1 забіг до під`їзду за ними, а потім до ліфту, продовжуючи кричати, поводитися нестримано, дратівливо та агресивно, а також, хватати із застосуванням сили доньку. Вона намагалась пояснити ОСОБА_1 , що враховуючи його стан та поведінку, він не може проводити в цей день час з дочкою. Донька, в свою чергу, також просила його перестати скандалити та просила дати змогу піти додому, перенести їх зустріч, але він на це не звертав уваги. В той же час, знаходячись в замкнутому просторі ліфта, він почав застосовувати силу відносно неї (потерпілої), хватати її за руки, одяг, штовхати, роздер руку, чим дуже перелякав її та доньку. Враховуючи, що ОСОБА_1 є фізично сильнішим за неї, вона не мала можливості захистити себе та доньку. Звернула увагу суду на те, що місцем конфлікту є місце проживання її та її доньки, вони знаходились у себе вдома та саме ОСОБА_1 прибув за місцем їхнього проживання та влаштував сварку, отже саме він є ініціатором і провокатором конфлікту, саме його дії та поведінка призвели до виникнення сварки та конфлікту. Також, повідомила суду, що це не перша та єдина конфліктна ситуація, спровокована ОСОБА_1 . Так, протягом останніх декількох років він регулярно провокує конфлікти, допускає зневажливе та несприйняте ставлення стосовно неї, маючи метою, при цьому, викликати емоційний розлад у відносинах між нею та донькою, також, висвітлити в суспільстві її в негативному світлі. Неврівноважені дії ОСОБА_1 проявлялись у вигляді стеження за нею, в тому числі шляхом розміщення в її автомобілі пристроїв стеження. Вона неодноразово зверталась до органів поліції з проханням допомогти в питанні забезпечення безпеки її та доньки, оскільки неодноразово ОСОБА_1 висловлювались плани щодо наміру забрати доньку, а також погрози на її адресу, що підтверджується зверненнями до органів опіки та піклування, за наслідками розгляду якого ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки щодо виховання дитини, попереджено про відповідальність, яку він несе за неналежне виконання своїх батьківських обов`язків. Окрім того, було декілька її усних звернень та бесід з працівниками служби у справах дітей ХМР. 
Представник потерпілої – адвокат Бородіна Є.А. в судовому засіданні підтримала надані ОСОБА_2 пояснення. 
В судовому засіданні від 25.06.2026 року судом відмовлено у задоволені клопотання захисника ОСОБА_1 – адвоката Багмат П.Д. про виклик та допит в якості свідка інспектора СПДН ХРУП №3 ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 у зв`язку з його необґрунтованістю. 
Суддя, розглянувши адміністративний матеріал, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази по справі, дійшов наступного.
Статтею 9 КУпАП встановлено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 10 КУпАП встановлено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення. 
Статтею 280 КУпАП, передбачено що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За правилами ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, показаннями потерпілих, свідків, тощо.
Згідно ст.252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Диспозиція частини 1 статті 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.
Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, встановлені в Законі України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Самі по собі, нецензурні висловлювання та образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Для того щоб відрізнити насильство від конфлікту, необхідно звернути увагу на те, що насильство є результатом свідомих дій людини і характеризується такими основними ознаками: умисність; спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, економічних, чи пов`язаних з вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.
Насильство - це умисні дії однієї або кількох осіб, що спричиняють шкоду іншій особі, порушують права і свободи та відбуваються в умовах значної переваги сил тих, хто скоює ці дії, що унеможливлює самозахист особи, котра страждає від цих дій.
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;
Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Конфлікт - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби. Під час конфлікту часто відсутні одна чи кілька вищеперерахованих ознак.
В судовому засіданні ОСОБА_1 стверджував, що не вчиняв домашнього насильства відносно своєї колишньої співмешканки – потерпілої ОСОБА_4 , між ними мала місце побутова сварка на фоні ненадання можливості провести час із дитиною, будь-якого домашнього насильства психологічного або фізичного характеру він не вчиняв, однак суд ставиться критично до цих доводів, оскільки такі твердження повністю спростовуються відомостями доказів, що долучені до матеріалів справи та досліджені під час судового розгляду.
Зокрема, з відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серії ВБА № 160901 від 08.05.2026 вбачається, що 08.05.2026 о 17 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного і фізичного характеру відносно ОСОБА_2 , а саме ображав, принужував, лаявся нецензурною лайкою, викручував руки, штовхав. Своїми діями ОСОБА_1 завдав шкоди здоров`ю потерпілої.
В своїй письмовій заяві від 08.05.2026 потерпіла ОСОБА_2 просила органи Національної поліції прийняти міри відносно батька її дитини гр. ОСОБА_1 , який 08.05.2026 за місцем її мешкання вчинив відносно неї домашнє насильство фізичного та психологічного характеру.
З відомостей письмових пояснень потерпілої від 02.06.2026 вбачається, що остання проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Цього дня, близько 17 год. 00 хв., за місцем мешкання її та її дитини, ОСОБА_1 , який є батьком дитини, вчинив з нею сварку та конфлікт, під час якого висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, викручував руки, штовхав.При цьому під час конфлікту була присутня їх дитина ОСОБА_5 .
Викладені обставини, які потерпіла зазначила в своїй заяві про вжиття працівниками поліції заходів щодо її чоловіка від 08.05.2026 та письмових пояснень, також підтверджується відомостями копій форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства.
Крім того, представником потерпілої долучено до матеріалів справи скриншот з фотографією, на якій відображені видимі поранення на руці потерпілої, при цьому фотографія зроблена 08 травня 2026 року о 17 годині 30 хвилин, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що вказані поранення з`явились у потерпілої внаслідок дій ОСОБА_1 та мають відношення до обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення від 08.05.2026 року.
Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
При цьому, факт складання щодо ОСОБА_2 адміністративного протоколу за ст. 173-2 КУпАП у зв`язку з вчиненням щодо ОСОБА_1 домашнього насильства не виправдовує та не спростовує факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, по відношенню до ОСОБА_2 . До того ж, як зазначено у рапорті інспектора СПНД ВП ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області Гуріна Вадима, конфлікт відбувався обопільно, у зв`язку з чим адміністративні протоколи складено щодо обох учасників конфлікту.
Належить також зазначити, що поведінка потерпілої, на переконання суду, об`єктивно не виправдовує подальших протиправних дій ОСОБА_1 по відношенню до неї.
Що стосується тверджень ОСОБА_1 про те, що 08.05.2026 він отримав тілесні ушкодження внаслідок протиправних дій потерпілої, то суд зазначає, що зазначені обставини не є предметом судового розгляду у цій справі та були дослідженні при розгляді адміністративного матеріалу у відношенні ОСОБА_2 в межах судової справи №638/10571/26.
Належить також зазначити, що інспектором СПДН ВП Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області Гуріним В.В. викладені усі фактичні обставини справи у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВБА № 160901 від 08.05.2026, формі оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, які він вважав за необхідне зазначити, а тому суд вважав за недоцільне викликати вказану особу для допиту в якості свідка, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні клопотання захисника Остапюка К.П.
Отже, матеріали цієї справи містять усі відомості, які працівники поліції і потерпіла, а також особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, та його захисник вважали за необхідне до них долучити.
Перевіривши долучені у справі докази, суд дійшов висновку, що вони, у даному конкретному випадку, надають можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, з`ясувати взаємовідносини між потерпілою та ОСОБА_1 , які передували до та під час фактичних обставин у цій справі, наслідки, які настали для потерпілої внаслідок вчиненого стосовно неї правопорушення, а також встановити інші фактичні обставини, що мають значення у вирішенні цієї справи.
Таким чином, матеріали цієї справи містять усі необхідні та достатні відомості, які оцінюються судом в їх сукупності та дають підстави стверджувати про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме в тому, що він вчинив домашнє насильство психологічного і фізичного характеру по відношенню до колишньої співмешканки потерпілої ОСОБА_2 , чим завдав шкоди здоров`ю останньої.
Інших доказів, які б могли підтвердити твердження ОСОБА_1 про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, останнім та його захисником суду не надано.
Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18.06.2015, заява № 10705\12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
На підставі викладеного, суддя, повно та всебічно дослідивши адміністративний матеріал, дійшов висновку про те, що в діях  ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Згідно положень ст.23 КУпАП, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). Особливості накладення стягнення при розгляді справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.
Обставин що обтяжують або пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 суддею не встановлено.
Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, враховуючи умови та характер вчиненого адміністративного правопорушення, особу правопорушника: вік, соціальне положення, ступінь його вини та ставлення до вчиненого, відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих обставин, вважаю за необхідне та достатнє для виховання особи, запобігання вчинення нових правопорушень застосувати, адміністративне стягнення, в межах санкції вказаної статті, у виді мінімального штрафу.
Також приходжу до висновку, що в даному випадку таке стягнення, буде достатньою мірою відповідальності для виховання особи, що вчинила дане адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також в повній мірі забезпечить запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами, та повністю відповідатиме меті його застосування, у зв`язку з чим, не вбачаю підстав для накладення інших, більш суворих, видів стягнень.
Відповідно до вимог ст.40-1 КУпАП, Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI з наступними змінами та доповненнями, з ОСОБА_1 підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі, встановленому зазначеним Законом.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 40-1, 173-2, 221, 268, 280, 283, 284 КУпАП, суддя,-

постановив:

Притягнути  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП та призначити адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень (отримувач коштів ГУК Харків обл/МТГ Харкiв/21081100, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код отримувача 37874947, рахунок отримувача UA558999980313030106000020649, код класифікації доходів бюджету 21081100, призначення платежу: адмін.штраф по адміністративній справі, ПІБ).
Відповідно до положень ст.ст.307–308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, тобто 680 (шістсот вісімдесят) гривень.
На підставі ст.40-1 КУпАП стягнути з  ОСОБА_1  на користь держави судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок (отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/ 22030106, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код отримувача 37993783, рахунок отримувача UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету 22030106, призначення платежу: 101, рнокпп, судовий збір на користь держави, ПІБ).
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Харківського апеляційного суду.
Строк пред`явлення постанови до виконання протягом трьох місяців, з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Суддя:      Д.В. Цвірюк