ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/11009/22  Номер провадження 22-ц/814/1882/26	Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н.В.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді - доповідача Дорош А. І.
Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.
при секретарі: Коротун І. В. 
учасники справи: 
відповідач ОСОБА_1 
представник відповідача – адвокат Голубов С.Г.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 

на рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 17 грудня 2025 року, ухвалене суддею Тімошенко Н. В., повний текст рішення складено – 17 грудня 2025 року

та за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Голубова Сергія Геннадійовича 

на ухвалу Шевченківського районного суду м. Полтави від 11 лютого 2026 року, постановлену суддею Тімошенко Н. В., повний текст ухвали складено – дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -
В С Т А Н О В И В:

05.10.2022 ОСОБА_2 звернулася до Октябрського районного суду м. Полтави (на підставі розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 №2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану») з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів, в якому просила суд: - стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 30 000 доларів США, в рахунок повернення задатку за договором про намір укласти договір купівлі-продажу квартири від 22.02.2022; - стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 30 000 доларів США, в рахунок сплати штрафу за невиконання обов`язку укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 1-4).
Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.02.2022 між ОСОБА_2 (як покупцем) та ОСОБА_1 (як продавцем) у місті Харкові було укладено договір про намір укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Згідно з умовами вказаного договору, загальна вартість квартири була визначена сторонами у розмірі 50 000 доларів США. Позивач передала відповідачу завдаток (аванс) у розмірі 30 000 доларів США як часткову оплату вартості квартири та на підтвердження серйозності своїх намірів щодо придбання вказаного нерухомого майна. Основний договір купівлі-продажу квартири мав бути укладений сторонами не пізніше 26.09.2022 з нотаріальним посвідченням та подальшою державною реєстрацією права власності на нерухоме майно. У разі ухилення відповідача-продавця від укладення основного договору купівлі-продажу, завдаток підлягав поверненню покупцю у подвійному розмірі відповідно до положень статті 570 Цивільного кодексу України. Позивач стверджує, що відповідач ОСОБА_1 протягом встановленого договором строку (до 26.09.2022) ухилилася від укладення основного договору купівлі-продажу квартири, не з`явилася до нотаріуса для посвідчення договору, не вчиняла жодних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань за попереднім договором.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Полтави від 17 грудня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів у сумі, еквівалентній 30 000 доларів США, та трьох процентів річних від простроченої суми – відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не довела факт передачі грошових коштів відповідачу у заявленому розмірі 30 000 доларів США, що є ключовою обставиною, яка підлягає доказуванню у даній справі. Спірний договір є нікчемним через недотримання обов`язкової нотаріальної форми, встановленої законом для попередніх договорів купівлі-продажу нерухомого майна, та не створює жодних юридичних наслідків для сторін. Фактичні обставини укладення договору, а саме перебування відповідача за межами України у період, коли договір, нібито, був укладений в м. Харкові, виключають можливість його укладення у заявлений спосіб. Недійсний (нікчемний) правочин не може слугувати підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, у тому числі обов`язку повернути завдаток або аванс. 

22.01.2026 ОСОБА_1 в системі «Електронний суд» сформувала заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просила суд: - стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 10 970,58 грн за подання позовної заяви до суду; - стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 496,20 грн за розгляд клопотання про забезпечення позову (т.3 а.с. 80-81).

Заява мотивована тим, що ОСОБА_2 подала позов засобами поштового зв`язку 30.09.2022 з ціною позову 30 000 доларів США. Зазначений позов був зареєстрований Октябрським районним судом м. Полтави 05.10.2022. Станом на день подачі позову 30.09.2022 встановлений курс НБУ гривні щодо 1 долара США становить 36,6586, а тому 30 000 доларів становлять еквівалентно 1 097 058 грн, тому позивачу за вимогу майнового характеру необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 10 970,58 грн (1 097 058 х 1%). Крім того, позивач подала до суду клопотання про забезпечення позову, тому вона повинна сплатити судовий збір за розгляд клопотання про забезпечення позову 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року. У 2022 прожитковий мінімум на працездатну особу з 01 січня становив 2 481 грн, тому позивачу за розгляд клопотання про забезпечення позову необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 496,20 грн (2 481 х 0,2%). ОСОБА_2 не є особою з інвалідністю І та ІІ груп, що підтверджується листом Комунального закладу охорони здоров`я «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Харківської обласної ради та листом Комунального закладу охорони здоров`я «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Донецької обласної ради, наданими на запит адвоката. Вказує, що ОСОБА_2 ввела суд в оману, надавши довідку МСЕК, серія 10 ААА №728367, від 13.10.2021 та довідку МСЕК, серія 10 ААА №828362, від 03.03.2022.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Полтави від 11 лютого 2026 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів – відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що оскільки питання про судові витрати в частині звільнення позивача від їх сплати було врегульовано судом першої інстанції на стадії прийняття позовної заяви до розгляду на підставі наявних на той момент доказів, наданих позивачем на виконання ухвали суду від 28.01.2025, а сумніви щодо достовірності наданих позивачем документів (довідок МСЕК) не підтверджені вироком суду у кримінальній справі, то відсутні підстави для ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача судового збору на користь держави. У разі встановлення обвинувальним вироком суду факту використання позивачем підроблених документів, заінтересована особа матиме право на відновлення порушених прав у передбаченому законом порядку, зокрема шляхом перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

В апеляційній скарзі на рішення суду від 17.12 2025 ОСОБА_2 , посилаючись напорушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить змінити рішення суду в частині застосування реституції до спірних правовідносин, повернути сторони у стан, що існував до укладання договору від 22.02.2022 про намір укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , та стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 30 000 доларів США, отримані відповідачем від позивача в якості завдатку (авансу) відповідно до п.2.1. договору про намір укласти договір купівлі-продажу від 22.02.2022.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач не довела факт передачі грошових коштів відповідачу у заявленому розмірі 30 000 доларів США, що є ключевою обставиною, яка підлягає доказуванню у даній справі. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що договір про намір укласти договір купівлі-продажу від 22.02.2022 є одночасно і таким, що неукладений внаслідок перебування відповідача за межами України у період, коли договір, нібито, був укладений в м. Харкові, що виключає можливість його укладення у заявлений спосіб, і одночасно нікчемним внаслідок недотримання обов`язкової нотаріальної форми, встановленої законом для попередніх договорів купівлі-продажу нерухомого майна. Ці висновки є взаємовиключними та не можуть бути застосовані до одних і тих же правовідносин. Вказує, що факт перебування відповідача ОСОБА_1 за межами України на момент укладення правочину не є підставою для визнання такого правочину нікчемним або недійсним. Для встановлення відсутності волевиявлення необхідно довести наявність дефекту волі, що підтверджується належними та допустимими доказами, а не лише припущеннями щодо фізичної неприсутності особи (правова позиція Верховного Суду у постанові від 24.11.2021 у справі №905/2030/19). Зі змісту договору від 22.02.2022 вбачається, що кошти у розмірі 30 000,00 доларів США були передані ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у повному обсязі ще до підписання цього договору, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_1 . У рішенні суду зазначено, що за заявою ОСОБА_1 до органів Національної поліції України були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про факт можливої підробки документів, а саме договору купівлі-продажу квартири від 22.02.2022 року, довідки МСЕК, серія 10 ААА№ 728367. Однак результати досудового розслідування за заявою ОСОБА_1 судом не досліджувалися та з боку сторони відповідача будь-які докази про факт вчинення кримінального правопорушення та результати досудового розслідування суду не подавалися. Суд першої інстанції не досліджував також докази відсутності особистого підпису ОСОБА_1 у договорі про намір укласти договір купівлі-продажу від 22.02.2022, що свідчить про безпідставність висновків про не доведення позивачем факту передачі на користь ОСОБА_1 грошових коштів на виконання умов договору. При цьому, посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі №204/8017/17 від 27.1 1.2024, в якій зроблено висновок, що наслідком непідписання письмового правочину, що підлягає нотаріальному посвідченню, його стороною, за відсутності доказів фактичного вчинення такого правочину (вираження сторонами волевиявлення на його укладення, узгодження істотних умов або його виконання сторонами), є його неукладеність. Вказує, що основним критерієм, за яким можна розмежувати укладені та неукдадені правочини купівлі-продажу, є факт вираження сторонами правочину їх волевиявлення - зовнішньої об`єктивної форми виявлення волі особи, що проявляється у вчиненні цілеспрямованих дій з метою зміни цивільних правовідносин, що склалися на момент вчинення правочину. Відсутність підпису (чи його підроблення) сторони правочину, щодо якого передбачена обов`язкова письмова форма, за загальним правилом не свідчить про недійсність цього правочину, а вказує на дефект його форми та за відсутності підтвердження волевиявлення сторони на його укладення свідчить про неукладеність такого правочину. Тобто йдеться не про дефект волевиявлення сторони, а про його цілковиту відсутність. Таким чином, неукладеність договору у зв`язку з недотриманням встановленої для нього законом обов`язкової письмової форми, зокрема, й щодо його підписання, повинна насамперед корелюватися з відсутністю у сторони правочину будь-якого волевиявлення на його укладення, тобто якщо особа фактично не є учасником договірних правовідносин, про що, зокрема, може свідчити факт непідписання договору цією особою чи підписання його від імені сторони іншою неуповноваженою особою (підроблення підпису). Неукладений правочин не може бути визнаний недійсним чи вважатися нікчемним (недійсним в силу вимог закону), оскільки недійсність правочину як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів (щодо яких було виражено волевиявлення сторін правочину) або ж їх відновлювати. Також посилається на постанову Верховного Суду у справі №567/1042/22 від 27.09.2023, в якій викладені висновки щодо встановлення факту непідписання договору без проведення судово-почеркознавчої експертизи. Встановлення факту непідписання договору, як правило, можливе за допомогою відповідної судово-почеркознавчої експертизи. У змагальному процесі обов`язки мають як сторони, так і суд, який зобов`язаний забезпечити змагальність процесу. Однак, ані відповідачем, ані її представником не було подано до суду клопотань про призначення почеркознавчої експертизи, висновки якої є єдиним належним та достовірним доказом, який би вказував на факт непідписання відповідачем договору від 22.02.2022, що свідчить про обов`язок суду в застосуванні при розгляді справи презумпції правомірності правочину. Попри це, суд першої інстанції вдався до порушення принципу змагальності сторін та надав перевагу непідтвердженим належними та допустимими доказами твердженням представника відповідача всупереч наявним письмовим неспростованим доказам, які надав суду позивач, тому приходить до висновку про хибність та необгрунтованість висновків суду першої інстанції про відсутність необхідності застосування реституції, обов`язкової у спірних правовідносинах відповідно до ч.2 ст. 216 ЦК України, яка передбачає, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, якщо прийняти до уваги інший висновок суду про недійсність правочину у зв`язку із недотриманням його нотаріальної форми в момент укладання.

У відзиві на апеляційну скаргу на рішення суду представник ОСОБА_1 – адвокат Голубов С.Г. просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 

В апеляційній скарзі на ухвалу суду від 11.02.2026 представник ОСОБА_1 – адвокат Голубов С.Г., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про ухвалення додаткового рішення. 

Апеляційна скарга мотивована тим, що на теперішній час органами досудового розслідування проводиться досудове розслідування за фактом використання ОСОБА_2 завідомо підробленого документу, який звільняє позивача від сплати судового збору, як особи з інвалідністю другої групи, а саме довідки МСЕК, серія 10 ААА №728367, від 13.10.2021 та довідки МСЕК, серія 10 ААА №828362, від 03.03.2022. Мотивуючи відмову у задоволені заяви, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у ОСОБА_2 статусу особи з інвалідністю II группи, так як остання надала суду першої інстанції на виконання ухвали суду від 28.01.2025 нотаріально засвідчену копію довідки МСЕК, серія 10 ААА №828362, від 30.03.2022, яка, на думку суду першої інстанції, є офіційним документом, який підтверджує статус особи з інвалідністю II групи. 11.02.2025 до Октябрьського районного суду м. Полтави надійшла заява ОСОБА_2 , датована 05.02.2025, про виконання ухвали суду. До заяви ОСОБА_2 додала нотаріально засвідчену копію довідки МСЕК, серія 10 ААА №828362, яка має ознаки підроблення та, нібито, була видана останній у місті Маріуполі 03.03.2022. У довідці МСЕК, серія 10 ААА, №828362 зазначено, що ОСОБА_2 встановлена друга група інвалідності безстроково. Звертається увага, що на теперішній час в СВ Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області перебуває кримінальне провадження №12025175420000088 від 15.02.2025 за ч.1 ст. 358 КК України, яке внесене до ЄРДР на підставі поданої заяви ОСОБА_1 та ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави у справі №554/1837/25 від 14.02.2025 про вчинення кримінального правопорушенння ОСОБА_2 , яка 05.02.2025 подала до Октябрьського районного суду м. Полтави підроблену довідку МСЕК, серія 10 ААА №828362, яка дає право не сплачувати судовий збір за подання позову до Октябрьського районного суду м. Полтави. На адвокатський запит Комунальним закладом охорони здоров`я «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Донецької обласної ради надана відповідь, що «Обласним центром медико-соціальної експертизи» розглянуто запит щодо достовірності довідки МСЕК на ім`я ОСОБА_2 . Повідомлено, що згідно мережі Обласного центру медико-соціальної експертизи, затвердженої Департаментом охорони здоров`я обласної державної адміністрації Донецької області медико-соціальна експертна комісія, зазначена в наданій копії довідки не значиться. Довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, серія 10 ААА №828368, серед бланків первинної облікової документації (форма 157-1/о), яка перебуває на обліку обласного центра медико- соціальної експертизи Донецької області не значиться. Із зазначеного вбачається, що довідка МСЕК, серія 10 ААА №828362, «Обласним центром медико-соціальної експертизи» Донецької обласної ради гр. ОСОБА_2 ніколи не видавалася. Суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги офіційний лист, наданий на запит адвоката Комунальним закладом охорони здоров`я «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Харківської обласної ради та лист Комунального закладу охорони здоров`я «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Донецької обласної ради, в яких зазначено, що ОСОБА_2 не є особою з інвалідністю I та II груп.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання апеляційного суду 20.05.2026 не з`явилися позивач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Дудник В.В., вони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 29.04.2026 судових повісток про виклик до суду у цивільній справі в електронний кабінет адвоката та засобами поштового зв`язку на адресу позивача у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (т.3 а.с. 199,200), яка була доставлена до електронного кабінету адвоката Дудник В.В. Згідно рекомендованого повідомлення судова повістка на ім`я позивача ОСОБА_2 повернулася до апеляційного суду без вручення, відмітка пошти відсутня, згідно трекінгу Укрпошти - повернення відправнику (одержувач відсутній за вказаною адресою), що у відповідності до вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України є належним повідомленням про дату, час і місце судового засідання. Крім цього, згідно ч.5 ст. 130 ЦПК України, вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 27.03.2025 (про призначення справи до апеляційного розгляду на 19.04.2026 о 10-40 год) розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та відповідно оприлюднено. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 – адвоката Голубова С.Г. підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що позивач ОСОБА_1 надала суду разом з позовною заявою копію договору про намір укласти договір купівлі-продажу квартири від 22.02.2022 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в якому як місце укладення зазначено місто Харків (т.1 а.с. 5).

Відповідачем ОСОБА_1 надано суду довідку Державної прикордонної служби України 07.12.2022 року №91Ф-11492-17160, яка підтверджує, що ОСОБА_1 перебувала за межами України у період з 08.02.2022 по 09.06.2022 включно (т.1 а.с. 72). 

Позивач ОСОБА_2 не надала суду жодних доказів, які б спростовували дані, викладені у довідці Держприкордонслужби, або пояснювали можливість укладення договору 22.02.2022 в місті Харкові за відсутності відповідача ОСОБА_1 на території України.

Позивач ОСОБА_2 також не надала пояснень відносно того, чи був договір укладений за допомогою представника відповідача, за наявності нотаріально посвідченої довіреності, дистанційно або іншим способом, що передбачений законодавством.

Таким чином, суд першої інстанції встановив, що фактичні обставини, викладені у наданому договорі, дата та місце його укладення не відповідають об`єктивним даним, враховуючи перебування відповідача ОСОБА_1 за межами України у зазначений період часу.

Позивач ОСОБА_2 стверджує, що передала відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 30 000 доларів США, однак не надала суду жодних документальних доказів на підтвердження цього факту.

У матеріалах справи відсутні банківські документи (платіжні доручення, виписки з рахунків), які б свідчили про переказ коштів з рахунку позивача на рахунок відповідача, розписка про отримання готівкових коштів, підписана відповідачем ОСОБА_1 або її уповноваженим представником, за наявності нотаріально посвідченої довіреності з правом отримання грошових коштів, показання свідків, які були присутні при передачі коштів та могли б підтвердити цей факт, будь-які інші належні та допустимі докази передачі значної грошової суми.

Відповідач ОСОБА_1 заперечує факт отримання будь-яких грошових коштів від позивача.

Суд не може встановити факт передачі грошових коштів виключно на підставі доводів позивача без належних доказів, що підтверджують ці доводи.

Враховуючи значний розмір заявленої до стягнення суми 30 000 доларів США, суд першої інстанції вказав, що для доведення факту передачі таких коштів позивач мала надати належні документальні докази, зокрема банківські документи або розписку, складену з дотриманням вимог статті 81 ЦПК України щодо допустимості доказів.

Як вказав суд першої інстанції, за відсутності таких доказів не можна дійти висновку про те, що передача грошових коштів у заявленому розмірі мала місце.

Позивач стверджує, що передані кошти є завдатком, який у разі ухилення продавця від укладення договору підлягає поверненню у подвійному розмірі відповідно до статті 570 ЦК України.

Однак, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до статті 570 ЦК України завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Незважаючи на недоведеність факту передачі коштів, суд першої інстанції визнав за необхідне надати правову оцінку представленому позивачем договору.

Спірний документ від 22.02.2022, хоча й названий «Договір про намір укласти договір купівлі-продажу квартири», за своїм змістом містить усі істотні умови майбутнього договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме чітко визначений предмет договору - квартира АДРЕСА_1 , повна ціна майбутнього договору - 50 000 доларів США, строк для укладення основного договору - не пізніше 26.09.2022, порядок розрахунків 30 000 доларів США - завдаток при підписанні попереднього договору, 20 000 доларів США - при нотаріальному посвідченні основного договору, права та обов`язки сторін щодо укладення основного договору, відповідальність сторін у разі невиконання зобов`язань.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що попередній договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами, і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за ним.

Таким чином, представлений документ за своєю правовою природою є попереднім договором у розумінні статті 635 Цивільного кодексу України, оскільки містить волевиявлення сторін щодо обов`язку укласти в майбутньому основний договір купівлі-продажу на визначених умовах.

Представлений позивачем договір не був нотаріально посвідчений, що підтверджується відсутністю на ньому посвідчувального напису нотаріуса, печатки та реєстрації у реєстрі нотаріальних дій.

Таким чином, спірний договір про намір укласти договір купівлі-продажу квартири від 22.02.2022 є нікчемним правочином через недотримання обов`язкової нотаріальної форми, встановленої законом для попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Передача значної грошової суми 30 000 доларів США, що за курсом НБУ станом на лютий 2022 року становило близько 850 000 грн, є юридично значущим фактом, який підлягає обов`язковому документальному підтвердженню.

За загальними правилами цивільного обороту та ділової практики, передача таких значних сум у рахунок виконання договору купівлі-продажу нерухомості здійснюється шляхом безготівкового переказу з банківського рахунку покупця на банківський рахунків, рахунок продавця, що підтверджується платіжними дорученнями та виписками з або шляхом передачі готівкових коштів з обов`язковим складанням розписки про отримання коштів, яка підписується особою, що отримала кошти, із зазначенням паспортних даних, дати, суми (цифрами та прописом) та підстави передачі коштів.

У матеріалах справи відсутні як банківські документи, так і розписка про отримання готівкових коштів.

Позивач не надала суду доказів, яким чином відбувалася передача коштів (готівкою чи безготівково), коли, де та за яких обставин це відбувалося, хто був присутній при передачі коштів.
Щодо фактичної неможливості укладення договору у заявлений час та місце, то відповідачем надано достовірний документальний доказ - довідку Державної прикордонної служби України, яка підтверджує перебування ОСОБА_1 за межами України у період з 08.02.2022 по 06.06.2022.

Зазначена довідка є офіційним документом, виданим державним органом у межах його повноважень, і відповідно до статті 78 ЦПК України має презумпцію достовірності.

Позивач не надала жодних доказів, які б спростовували дані, викладені у довідці Держприкордонслужби, або пояснювали можливість укладення договору 22.02.2022 в місті Харкові за відсутності відповідача на території України.

Таким чином, фактичні обставини, викладені у представленому договорі, укладення 22.02.2022 в м. Харкові, не відповідають об`єктивній реальності та встановленим судом обставинам справи.

Це додатково підтверджує позицію відповідача про те, що договір не укладався, сторони між собою не знайомі та грошові кошти не передавалися.
У даній справі позивач не довела факт передачі грошових коштів відповідачу, тому відсутні підстави для застосування наслідків недійсності правочину у вигляді повернення коштів.

Суд першої інстанції не взяв до уваги інформацію про наявність кримінального провадження за фактом можливої підробки документів, однак зазначив, що рішення у кримінальній справі не є преюдиційним для цивільної справи.

Кримінальне провадження знаходиться на стадії досудового розслідування, рішення про визнання документів підробленими не прийнято. 

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Оскільки основний договір купівлі-продажу квартири підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, попередній договір також мав бути нотаріально посвідчений відповідно до вимог статті 635 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно зі статтею 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана правочину повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього. 

Частина друга статті 216 ЦК України передбачає, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Однак, застосування наслідків недійсності правочину у вигляді двосторонньої реституції (повернення сторонами один одному всього одержаного за правочином) можливе лише за умови доведення факту виконання правочину сторонами або однією зі сторін. 

Щодо ухвали суду першої інстанції від 11.01.2026.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.10.2022 ОСОБА_2 звернулася до Октябрського районного суду м. Полтавиз позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів (т.1 а.с. 1-5).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 28.01.2025 позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху. Зобов`язано позивача надати суду документи, що підтверджують сплату судового збору, або належним чином засвідчені документи, що підтверджують підстави звільнення її від сплати судового збору відповідно до вимог чинного законодавства (т.2 а.с. 39).

На виконання вказаної ухвали позивач ОСОБА_2 надала суду нотаріально засвідчену копію довідки МСЕК, серія 10 ААА №828362, видану 30.03.2022 Маріупольською медико-соціальною експертною комісією №4 Донецької області (т.2 а.с. 47), згідно якої ОСОБА_2 встановлено другу групу інвалідності, безстроково, за загальним захворюванням. Вірність цієї копії з оригіналу документа засвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Цигіповою О.Г. 08.11.2024 за реєстровим номером 1956.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи або з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 4 ст. 270 ЦПК України встановлено, що заява про ухвалення додаткового рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Така заява розглядається судом протягом десяти днів з дня її надходження до суду без повідомлення учасників справи, які можуть бути повідомлені про час і місце її розгляду. Неявка учасників справи, повідомлених про дату, час і місце розгляду заяви, не перешкоджає її розгляду.

Під час розгляду справи по суті, суд першої інстанції встановив наявність у позивача ОСОБА_2 пільги, передбаченої п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», на підставі поданої нею на виконання ухвали суду від 28.01.2025 про залишення позовної заяви без руху, нотаріально засвідченої копії довідки про інвалідність, та звільнив її від сплати судового збору при прийнятті позовної заяви до розгляду.

Таким чином, питання про судові витрати у частині звільнення позивача від їх сплати фактично було предметом розгляду суду при прийнятті позовної заяви до розгляду та під час ухвалення рішення у справі. 

При цьому, суд першої інстанції виходив з наявності у матеріалах справи документів, які на той момент підтверджували право позивача на пільгу. 

Надана позивачем на виконання ухвали суду від 28.01.2025 нотаріально засвідчена копія довідки МСЕК, серія 10 ААА №828362, від 30.03.2022 є офіційним документом, що підтверджує статус особи з інвалідністю II групи. Нотаріальне посвідчення копії документа приватним нотаріусом надає такому документу презумпцію достовірності щодо його відповідності оригіналу.

Доводи ОСОБА_1 про фальсифікацію наданих позивачем документів ґрунтуються на офіційних відповідях установ МСЕК, згідно з якими ОСОБА_2 не значиться як особа з інвалідністю у їх базах даних, а також на відомостях із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань про наявність кримінального провадження за ознаками злочину, передбаченого ст. 358 Кримінального кодексу України (підроблення документів) (т.3 а.с. 82-87).

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Згідно з ч. 2 ст. 17 Кримінального процесуального кодексу України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Таким чином, факт підроблення документів може бути встановлений виключно обвинувальним вироком суду у кримінальному провадженні, який набрав законної сили. На даний момент такий вирок щодо позивача ОСОБА_2 відсутній, а тому стверджувати про фальсифікацію наданих нею документів передчасно.

Крім того, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Процедура ухвалення додаткового рішення, передбачена ст. 270 ЦПК України, має на меті вирішення питань, які не були вирішені судом при ухваленні основного рішення, а не перегляд встановлених обставин справи або переоцінку наданих доказів.

Апеляційний суд погоджується з висновками, викладеними у рішенні суду першої інстанції від 17.12.2025, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є: - стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 30 000 доларів США, в рахунок повернення завдатку за договором про намір укласти договір купівлі-продажу квартири від 22.02.2022; - стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 30 000 доларів США, в рахунок сплати штрафу за невиконання обов`язку укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 надала суду оригінал договору про намір укласти договір купівлі-продажу квартири від 22.02.2022, за умовами якого ОСОБА_2 (надалі - сторона-1) та ОСОБА_1 (надалі – сторона-2) зобов`язуються у строк до 26.09.2022 укласти основний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , в якому, як місце укладення цього договору, зазначено місто Харків (т.1 а.с. 52).

Згідно п.1.3. цього договору, вартість об`єкта нерухомості, що визначена сторонами, становить 50 000 доларів США.

Згідно п.2.1. договору, на підтвердження дійсних намірів сторін в укладенні основного договору сторона-1 передала стороні-2 грошові кошти в розмірі 30 000 доларів США до підписання цього договору, а сторона-2 своїм підписом під цим договором підтверджує отримання таких коштів.

Згідно п.2.2. договору, зазначена сума розцінюється сторонами як аванс за основним договором, а при оформленні основного договору сума, що підлягає передачі стороні-1, буде зменшена на суму, яка передана за цим договором.

Згідно п.3.2. договору, сторони домовилися, що оформлення договору купівлі-продажу буде відбуватися у ПН ХМНО Васікової Юлії Володимирівни, яка знаходиться за адресою: м. Харків, проспект Ювілейний, 52, в термін до 17 години 00 хвилин 26 вересня 2022 року включно. Неявка однієї із сторін в зазначений час до вказаного нотаріуса розцінюється як ухилення сторони від обов`язку укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Згідно п.4.1. договору, у випадку відмови сторони-2 від укладення основного договору купівлі-продажу квартири, сторона-2 обов`язана протягом 3-х банківських днів від дати, коли зобов`язання сторони-2 повинні бути виконаними, повернуті стороні-1 суму, сплачену відповідно до п.2.1. цього договору, а також сплатити 100 (сто відсотків) у вигляді штрафних санкцій за користування чужими коштами.

Позивачем ОСОБА_2 надано суду оригінал свідоцтва від 26.09.2022 (бланк НСА №835239), яким Васікова, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу, посвідчує, що ОСОБА_3 26 вересня 2022 року з 12 годин 00 хвилин до 17 годин 00 хвилин перебувала у приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса Васіквової Юлії Володимирівни, за адресою: м. Харків, проспект Ювілейний,52. Особу її встановлено, повноваження представника перевірено. Зареєстровано у реєстрі за №374 (т.1 а.с. 51).

Проте, колегія суддів апеляційного суду зауважує, що вказане свідоцтво не містить посилання на те, з якою метою перебувала ОСОБА_2 у приміщенні, яке є робочим місцем вказаного нотаріуса.

Відповідачем ОСОБА_1 надано суду довідку Державної прикордонної служби України від 07.12.2022 за №91Ф-11492-17160, з якої вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період часу з 08.02.2022 по 02.09.2022 включно перебувала за межами України (т.1 а.с. 72). 

Як встановив суд першої інстанції, позивач ОСОБА_2 не надала суду жодних доказів, які б спростовували відомості, викладені у довідці Держприкордонслужби від 07.12.2022 за №91Ф-11492-17160, або пояснювали можливість укладення договору 22.02.2022 в місті Харкові за відсутності відповідача ОСОБА_1 22.02.2022 на території України. 

Також суд першої інстанції встановив, що позивач ОСОБА_2 стверджує, що передала відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 30 000 доларів США, проте позивач не надала суду жодних документальних доказів на підтвердження цього факту, оскільки у матеріалах справи відсутні банківські документи (платіжні доручення, виписки з рахунків), які б свідчили про переказ коштів з рахунку позивача на рахунок відповідача, розписка про отримання готівкових коштів, підписана відповідачем ОСОБА_1 або її уповноваженим представником, за наявності нотаріально посвідченої довіреності з правом отримання грошових коштів, показання свідків, які були присутні при передачі коштів та могли б підтвердити цей факт, будь-які інші належні та допустимі докази передачі значної грошової суми.

Відповідач ОСОБА_1 заперечує факт отримання будь-яких грошових коштів від позивача ОСОБА_2 .. 

Враховуючи значний розмір заявленої до стягнення суми 30 000 доларів США, суд першої інстанції вказав, що для доведення факту передачі таких коштів позивач мала надати належні документальні докази, зокрема банківські документи або розписку, складену з дотриманням вимог статті 81 ЦПК України щодо допустимості доказів.

За відсутності таких доказів суд не може дійти висновку про те, що передача грошових коштів у заявленому розмірі мала місце.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що згідно п.2.1. договору про намір укласти договір купівлі-продажу квартири від 22.02.2022, на підтвердження дійсних намірів сторін в укладенні основного договору сторона-1 передала стороні-2 грошові кошти в розмірі 30 000 доларів США до підписання цього договору, а сторона-2 своїм підписом під цим договором підтверджує отримання таких коштів.

Дійсно, у розділі 7. Реквізити, адреси та підписи сторін: зазначені ПІБ сторін, їх адреси, номери телефонів та містяться підписи, виконані власноручно (т.1 а.с. 52 зворот).

Згідно ч.1,4,5 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Попередній договір щодо купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва або майбутнього об`єкта нерухомості підлягає нотаріальному посвідченню.

Виходячи зі змісту ч.1,4,5 ст. 635 ЦК України, попередній договір, яким у даному випадку є договір про намір укласти договір купівлі-продажу квартири від 22.02.2022, та основний договір підлягають нотаріальному посвідченню.

Договір про намір укласти договір купівлі-продажу квартири від 22.02.2022 не був нотаріально посвідчений.
Згідно ч. 1 ст. 219 ЦК України, у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220 ЦК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що наслідком недодержання вимоги щодо нотаріального посвідчення договору про намір укласти договір купівлі-продажу квартири від 22.02.2022 є його нікчемність.

Але, виходячи з того, що у період часу з 08.02.2022 по 02.09.2022 включно ОСОБА_1 перебувала за межами України, суд першої інстанції дійшов висновку, що договір про намір укласти договір купівлі-продажу квартири від 22.02.2022, в якому місце укладення цього договору зазначено місто Харків, є неукладеним, оскільки цей договір ОСОБА_1 , яка перебувала за межами м. Харків, не могла підписати власноручно.

По справі вбачається, що відповідач ОСОБА_1 заперечує знайомство з позивачем ОСОБА_2 , зазначає, що її ніколи не бачила, також заперечує домовленість з нею про продаж квартири, про укладення договору про наміри, вказує на шахрайські дії, якими намагаються позбавити її житла, скориставшись її перебуванням за межами України.

Як правильно встановив суд першої інстанції, оскільки договір про намір укласти договір купівлі-продажу квартири від 22.02.2022 є неукладеним, то він не створює жодних юридичних наслідків для сторін з моменту його вчинення.

Оскільки неукладений договір не тягне за собою юридичних наслідків для сторін, то відсутні підстави для обговорення цих наслідків.

Проте, як правильно звернув увагу суд першої інстанції, позивач ОСОБА_2 як на підставу позовних вимог простягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 30 000 доларів США, посилається на те, що вказана грошова сума підлягає поверненню як завдаток за договором про намір укласти договір купівлі-продажу квартири від 22.02.2022.

Судом першої інстанції достатньо повно у рішенні мотивовано та розмежовано такі поняття як «завдаток» та «аванс».

Виходячи з умов договору про намір укласти договір купівлі-продажу квартири від 22.02.2022, то у п.2.2. вказано, що зазначена сума 30 000 доларів США розцінюється сторонами як аванс за основним договором, а при оформленні основного договору сума, що підлягає передачі стороні-1, буде зменшена на суму, яка передана за цим договором.

Отже, іншому тлумаченню не підлягає зазначена сума 30 000 доларів США, окрім як аванс, як це було визначено умовами договору, а посилання позивача ОСОБА_2 на цю суму як на завдаток є її особистим тлумаченням понять ЦК.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що у прохальній частині апеляційної скарги позивач змінила вимоги та просила змінити рішення суду в частині застосування реституції до спірних правовідносин, повернути сторони у стан, що існував до укладання договору від 22.02.2022 про намір укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , та стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 30 000 доларів США, отримані відповідачем від позивача в якості завдатку (авансу) відповідно до п.2.1. договору про намір укласти договір купівлі-продажу від 22.02.2022. 

Колегія суддів зауважує, що поняття «реституції» у ЦК України застосовується як правові чи майнові наслідки недійсності правочину, тобто опосередковано через поняття умови чинності правочину, а саме за алгоритмом: правочин є чинним за наявності певних умов, за їх відсутності – недійсним і в останньому випадку може мати місце реституція. Тобто реституція може бути застосована у разі визнання правочину недійсним. У даній справі позивачем не заявлялися вимоги про визнання договору недійсним, тому застосування реституції є неможливим.

По справі вбачається невизначеність позиції сторони позивача та відсутність конкретного підходу, спрямовного на захист, як вона вважає, порушеного права.

Доводи апеляційної скарги на рішення суду про те, що суд першої інстанції прийшов до висновку, що договір про намір укласти договір купівлі-продажу від 22.02.2022 є одночасно і таким, що неукладений внаслідок перебування відповідача за межами України у період, коли договір, нібито, був укладений в м. Харкові, що виключає можливість його укладення у заявлений спосіб, і одночасно нікчемним внаслідок недотримання обов`язкової нотаріальної форми, встановленої законом для попередніх договорів купівлі-продажу нерухомого майна, що ці висновки є взаємовиключними та не можуть бути застосовані до одних і тих же правовідносин, то ці доводи не заслуговують на увагу та не є підставою для скасування законного і обгрунтованого рішення суду. Суд першої інстанції, обговорюючи як підстави позову, так і заперечення відзиву на позов, намагався надати мотивовану оцінку кожному аргументу, які наведені сторонами спору, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення (відмови) позову, тому вдався до більш широкої аргументації мотивів та висновків, але з мотивувальної частини рішення суду вбачається, що суд першої інстанції прийшов до висновку про неукладеність договору про наміри від 22.02.2022.

Доводи апеляційної скарги на рішення суду про те, що факт перебування відповідача ОСОБА_1 за межами України на момент укладення правочину не є підставою для визнання такого правочину нікчемним або недійсним, що для встановлення відсутності волевиявлення необхідно довести наявність дефекту волі, що підтверджується належними та допустимими доказами, а не лише припущеннями щодо фізичної неприсутності особи (правова позиція Верховного Суду у постанові від 24.11.2021 у справі №905/2030/19), то ці доводи також відхиляються апеляційним судом, а вказана правова позиція не може бути застосована, оскільки предметом спору у справі №905/2030/19 є визнання недійсними правочинів боржника в межах справи про банкрутство, у п.п. 77,78,79 якої вказано, що в кожній справі про визнання правочину недійсним суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків. Провадження у справі про банкрутство, на відміну від позовного провадження, призначенням якого є визначення та задоволення індивідуальних вимог кредиторів, має на меті задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. Насамперед це зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні спеціальних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного. 

Доводи апеляційної скарги на рішення суду про те, що зі змісту договору від 22.02.2022 вбачається, що кошти у розмірі 30 000,00 доларів США були передані ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у повному обсязі ще до підписання цього договору, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_1 , то ці доводи також не заслуговують на увагу, оскільки, як вказав суд першої інстанції, договір є неукладеним, належних та допустимих доказів щодо факту передачі/отримання грошей, позивачем суду не надано.

Доводи апеляційної скарги на рішення суду про те, що у рішенні суду зазначено, що за заявою ОСОБА_1 до органів Національної поліції України були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про факт можливої підробки документів, а саме договору купівлі-продажу квартири від 22.02.2022 року, довідки МСЕК, серія 10 ААА№ 728367, однак результати досудового розслідування за заявою ОСОБА_1 судом не досліджувалися та з боку сторони відповідача будь-які докази про факт вчинення кримінального правопорушення та результати досудового розслідування суду не подавалися, то ці доводи не впливають на законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги на рішення суду про те, що суд першої інстанції не досліджував також докази відсутності особистого підпису ОСОБА_1 у договорі про намір укласти договір купівлі-продажу від 22.02.2022, що свідчить про безпідставність висновків про не доведення позивачем факту передачі на користь ОСОБА_1 грошових коштів на виконання умов договору, то ці доводи відхиляються апеляційним судом. Як зазначалося вище, у розділі 7 договору від 22.02.2022 наявні власноручні підписи сторін договору. Оскільки відповідач ОСОБА_1 22.02.2022 була відсутня в Україні, вона не могла вчинити власноручний підпис договору від 22.02.2022, і саме з таких міркувань виходив суд першої інстанції, відмовляючи у позові з підстав неукладеності цього договору.

Доводи апеляційної скарги на рішення суду про те, що у змагальному процесі обов`язки мають як сторони, так і суд, який зобов`язаний забезпечити змагальність процесу, однак, ані відповідачем, ані її представником не було подано до суду клопотань про призначення почеркознавчої експертизи, висновки якої є єдиним належним та достовірним доказом, який би вказував на факт непідписання відповідачем договору від 22.02.2022, що свідчить про обов`язок суду вузастосуванні при розгляді справи презумпції правомірності правочину, то ці доводи апеляційний суд відхиляє, оскільки сторони клопотання про призначення у справі вказаної експертизи не заявляли. Крім цього, згідно ч. 3 ст. 177 ЦПК України, у разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача, зокрема, про призначення експертизи, витребування доказів тощо. Такі клопотанння, заяви позивачем не подавалися суду.

Доводи апеляційної скарги на рішення суду про необхідності застосування реституції, обов`язкової у спірних правовідносинах відповідно до ч.2 ст. 216 ЦК України, яка передбачає, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, і якщо прийняти до уваги інший висновок суду про недійсність правочину у зв`язку із недотриманням його нотаріальної форми в момент укладання, то ці доводи відхиляються апеляційним судом, оскільки судом першої інстанції зроблено висновок про неукладеність договору від 22.02.2022, вимоги про визнання договору недійсним позивачем не пред`являлися.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції при постановленні ухвали від 11.01.2026, виходячи з наступного.

Згідно матеріалів справи вбачається, що 05.10.2022 ОСОБА_2 звернулася до суду першої інстанції з позовом  до ОСОБА_1 про стягнення коштів, в якому просила суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 30 000 доларів США, в рахунок повернення задатку за договором про намір укласти договір купівлі-продажу квартири від 22.02.2022; - стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 30 000 доларів США, в рахунок сплати штрафу за невиконання обов`язку укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 1-4), тобто з позовом майнового характеру. 

Курс долара США НБУ станом на 05.10.2022 становив 36,5686 грн (т.1 а.с. 1-4).

На підтвердження звільнення від сплати судового збору, ОСОБА_2 до позовної заяви у додатках долучено копію довідки акту огляду МОСЕК м. Харків №728367 від 01.04.2021, серія 10 ААА, про встановлення ОСОБА_2 . ІІ групи інвалідності, загальне захворювання, огляд повторний, дата чергового переогляду 30.03.2023, підстава: акт №679 (т.1 а.с. 26).

Також вбачається, що до апеляційної скарги на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 05.02.2024 про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п.3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, позивач ОСОБА_2 надала ксерокопію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №981768 від 30.03.2023 про встановлення ОСОБА_2 . ІІ групи інвалідності, загальне захворювання, огляд повторний, інвалідність встановлена на строк до 01.04.2025, дата чергового переогляду 30.03.2025, підстава: акт огляду МСЕК №341 (т.1 а.с. 148).

Також вбачається, що на виконання ухвали суду від 28.01.2025 про залишення позову без руху, позивач ОСОБА_2 надала нотаріально засвідчену ксерокопію довідки МОСЕК м. Маріуполь №8283362 від 03.03.2022 про встановлення ОСОБА_2 . ІІ групи інвалідності, загальне захворювання, огляд повторний, безстроково, підстава: акт №471 (т.2 а.с. 47).

З листа №01-13/1775 від 31.10.2024 Комунального закладу охорони здоров`я «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Харківської обласної військової адміністрації вбачається, що направлення на медико-соціальну експертизу комісією за формою (0-88/0) на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до структурних підрозділів закладу не надходили. ОСОБА_2 МСЕК не оглядалася, в комп`ютерній базі КЗОЗ «Обласного центру медико-соціальної експертизи» як особа з інвалідністю не перебуває. Вказана у запиті довідка до акту огляду МСЕК серії 10 ААА №728367 від 13.10.2011 не відповідає нумерації бланків строго обліку закладу (т.3 а.с. 86).

З листа №01-06/34 від 24.02.2025 Обласного центру медико-соціальної експертизи м. Краматорськ вбачається, що згідно мережі Обласного центру медико-соціальної експертизи, затвердженої Департаментом охорони здоров`я обласної державної адміністрації Донецької області, медико-соціальна експертна комісія, зазначена в наданій копії довідки, не значиться. Довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, серія ААА №828362, серед бланків первинної облікової документації (форма 157-1/о), яка перебуває на обліку обласного центра медико-соціальної експертизи Донецької області, не значиться (т.3 а.с. 84).

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12025175420000088 від 15.02.2025, Полтавським районним управлінням поліції ГУНП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування за ч.1 ст. 358 КК України, за фактом звернення ОСОБА_1 14.02.2025, яка повідомила, що виявила довідку МСЕК серії 10 ААА №828362 від 03.03.2022 з ознаками підробки на ім`я ОСОБА_2 (т.3 а.с. 83).

Крім цього, відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12025226010000040 від 19.02.2025, Богодухівським районним відділом поліції ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування за ч.4 ст. 358 КК України за заявою ОСОБА_1 від 18.02.2025 про те, що ОСОБА_2 має довідку МСЕК інваліда другої групи серії 10 ААА №728367 від 01.04.2021 з явними ознаками підробки (т.3 а.с. 82 зворот).

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення з питання розподілу судових витрат між сторонами – стягнення судового збору, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, щопитання розподілу судових витрат в частині звільнення позивача від їх сплати було врегульовано судом на стадії прийняття позовної заяви до розгляду на підставі наявних на той час доказів, наданих позивачем на виконання ухвали суду від 28.01.2025, а сумніви щодо достовірності наданих позивачем документів не підтверджені вироком суду у кримінальній справі, тому відсутні підстави для ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача судового збору на користь держави.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою встановлена у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Згідно ч.1 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові – на позивача. 

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження звільнення від сплати судового збору ОСОБА_2 до позовної заяви долучено копію довідки акту огляду МОСЕК м. Харків №728367 від 01.04.2021, серія 10 ААА, про встановлення ОСОБА_2 . ІІ групи інвалідності, дата чергового переогляду 30.03.2023 (т.1 а.с. 24).

Разом з тим, у матеріалах справи також містяться фотокопія довідки акту огляду МСЕК №981768 від 30.03.2023 про встановлення ОСОБА_2 . ІІ групи інвалідності, інвалідність установлена на строк до 01.04.2025, дата чергового переогляду 30.03.2025 (т.1 а.с.148), а також нотаріально засвідчена фотокопія довідки акту огляду МОСЕК м. Маріуполь, серія 10ААА №828362 від 03.03.2022 про встановлення ОСОБА_2 . ІІ групи інвалідності, безстроково (т.2 а.с. 47).

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що нотаріально засвідчена фотокопія довідки акту огляду МОСЕК м. Маріуполь, серія 10ААА №828362 від 03.03.2022 про встановлення ОСОБА_2 . ІІ групи інвалідності, безстроково (т.2 а.с. 47), датована 03.03.2022, тобто на 8-й день повномасштабного вторгнення рф в Україну, та за повідомленнями пресслужби Маріупольської міськради у цей день «місто Маріуполь у стані спротиву, героїчна оборона переходить в стан блокади, місто не межі гуманітарної катастрофи, майже без зв`язку, світла, тепла, води, російські окупанти на змогли зламати дух оборонців міста, тож намагаються тиснути в інший спосіб – перешкоджаючи постачанню та відновленню електроенергії, води і тепла, вони блокують постачання продовольства, свідомо упродовж семи днів руйнували критично важливу інфраструктуру життєзабезпечення міста», тобто вказана довідка була видана у період ведення активних бойових дій в м. Маріуполь, що викликає обгрунтовані сумніви щодо її достовірності.

При цьому, також звертає на себе увагу та обставина, що згідно копії довідки акту огляду МОСЕК м. Харків №728367 від 01.04.2021, серія 10 ААА, про встановлення ОСОБА_2 . ІІ групи інвалідності, дата чергового переогляду значиться 30.03.2023 (т.1 а.с. 24), але згідно довідки акту огляду МОСЕК м. Маріуполь, серія 10ААА №828362, огляд проведений 03.03.2022, тобто на рік раніше (т.2 а.с. 47).

Крім цього, матеріали справи містять ксерокопію довідки до акта огляду МСЕК м. Луганськ від 13.10.2011, серія 10 ААА №728367, на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про встановлення ІІ групи інвалідності з 13.10.2011, безстроково, загальне захворювання, посвідченої згідно з оригіналом 25.11.2023 ОСОБА_4 (т.1 а.с. 164). 

Також колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що, як вбачається з матеріалів справи, ухвалами Октябрського районного суду м. Полтави від 05.02.2024 у справі №554/11009/22 позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів була залишена без розгляду та скасовано заходи забезпечення позову (т.1 а.с. 137,138). 01.03.2024 до Полтавського апеляційного суду засобами поштового зв`язку від ОСОБА_2 надійшла апеляційна скарга на вказану ухвалу суду від 05.02.2024 (т.1 а.с. 146-147), до якої у додатках ОСОБА_2 була надана довідка до акта огляду МСЕК, серія 12 ААА №982768 від 30.03.2023 про встановлення ІІ групи інвалідності, дата чергового переогляду 30.03.2025 (т.1 а.с. 148), проте згідно проведеного 03.03.2022 огляду в м. Маріуполі встановлена ІІ група інвалідності безстроково. Ухвалами Полтавського апеляційного суду від 25.03.2024 та від 05.04.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Октябрського районного суду від 05.02.2024 – залишено без руху для надання копії довідки до акта МСЕК належної якості та сплати судового збору (т.1 а.с. 174-175). 03.04.2024 та 13.04.2024 засобами поштового зв`язку від ОСОБА_2 до Полтавського апеляційного суду надійшли дві заяви з доданими оригіналами двох квитанцій про сплату судового збору у розмірі по 605,60 грн від 29.03.2024 та від 13.04.2024 (т.1 а.с.177-181,186-188).

Факт сплати 29.03.2024 та 13.04.2024 ОСОБА_2 судового збору всього у розмірі 1211,00 грн на виконання ухвал Полтавського апеляційного суду від 25.03.2024 та від 05.04.2024 вказує на визнання нею обов`язку по сплаті судового збору.

З урахуванням викладеного та беручи до уваги те, що позивачем ОСОБА_2 суду надано три довідки МСЕК від 01.04.2021 (т.1 а.с. 25), від 03.03.2022 (т.2 а.с. 47) та від 30.03.2023 (т.1 а.с. 148), які протирічать одна одній, а факт сплати нею судового збору всього у розмірі 1211,00 грн свідчить про визнання нею обов`язку по його сплаті, на що не звернув увагу суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі з питання розподілу судових витрат між сторонами, а саме стягнення з позивача ОСОБА_2 судового збору за подачу позовної заяви до суду першої інстанції у розмірі 10 970,58 грн та судового збору за подачу заяви про забезпечення позову у розмірі 496,20 грн, а всього 11 466,78 грн. Висновок суду першої інстанції про те, що сумніви щодо достовірності наданих позивачем документів (довідок МСЕК) не підтверджені вироком суду у кримінальній справі, тому відсутні підстави для ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача судового збору на користь держави, не грунтуються на вимогах закону, протирічать матеріалам справи та встановленим фактичним обставинам. 

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, підстав для його скасування не вбачається; ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 

Згідно п. 3,4 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1,2, 376, ч.1 п.3,4, 381-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 17 грудня 2025 року – залишити без змін.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Голубова Сергія Геннадійовича – задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Полтави від 11 лютого 2026 року – скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подачу позовної заяви до суду першої інстанції у розмірі 10 970,58 грн та судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову у розмірі 496,20 грн, а всього 11 466,78 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Повний текст постанови складено 20 травня 2026 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов