ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2026 року Справа № 910/12604/25 
м. Миколаїв
Господарський суд Миколаївської області, у складі судді Семенчук Н.О., 
за участю секретаря судового засідання Мавродій Г.В. 
за участі представників учасників справи:
від позивача (представник позивача) – не з`явився,
від відповідача (представник відповідача) – не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІДЕРТРАНСБУД УКРАЇНА», вул. Рудницького Степана, 2в, інше нежитлове приміщення 24, м. Київ, 03195, код ЄДРПОУ 44541684
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «ФУНДАМЕНТ», вул. В`ячеслава Чорновола, 1, м. Миколаїв, 54028, код ЄДРПОУ 43099891
про: стягнення грошових коштів.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛІДЕРТРАНСБУД УКРАЇНА» звернулося до Господарського суду міста Києва зі сформованою в системі «Електронний суд» позовною заявою б/н від 09.10.2025, в якій просить суд:
1. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальність «ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ «ФУНДАМЕНТ» на користь Товариства з обмеженою відповідальність «ЛІДЕРТРАНСБУД УКРАЇНА» заборгованість за договором поставки № 06/03/2024 від 06 березня 2024 року в розмірі 3 311 713 грн. 44 коп., 3% річних в розмірі 154 120 грн. 37 коп., інфляційне збільшення в розмірі 638 123 грн. 36 коп. та в загальному становить 4 103 957 грн. 17 коп.
2. Визначити в рішенні суду, що нарахування 3% річних на суму заборгованості має здійснюватися до моменту виконання рішення суду та розраховуватися за наступною формулою: (сума заборгованості) х 3% х (кількість днів прострочення): (кількість днів у році).
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальність «ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ «ФУНДАМЕНТ» на користь Товариство з обмеженою відповідальність «ЛІДЕРТРАНСБУД УКРАЇНА» понесені судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, зокрема, про укладання 06.03.2024 між сторонами Договору поставки № 06/03/2024, за умовами якого відповідач, як постачальник, зобов`язався поставити позивачу, як покупцю, продукцію, а покупець зобов`язався прийняти вказану продукцію та розрахуватися за неї. За даними позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Фундамент» виставило рахунки на оплату на загальну суму 16 598 632,33 грн. На підставі виставлених рахунків Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛІДЕРТРАНСБУД УКРАЇНА» сплатило постачальнику грошові кошти в загальному розмірі 6 639 452,93 грн. Зі сторони ТОВ «виробнича компанія «Фундамент» було здійснено постачання продукції на загальну суму 2 327 739,49 грн. При цьому, як зазначає позивач, поставка продукції здійснювалась із зривом строку, визначеного в графіку постачання продукції та була виконана не в повному обсязі станом на момент подання позовної заяви. Позивач також вказує, що відповідач здійснив перерахунок коштів на користь позивача на загальну суму 1 000 000,00 грн, що зменшує заборгованість на повернення коштів які були сплачені на користь відповідача, та борг відповідача становить 3 311 713,44 грн.
На переконання позивача, оскільки за графіком поставки продукції який є додатком № 2 до Договору поставки № 06/03/24 від 06.03.2024, останній термін поставки продукціє є 07.05.2024, що фактично є днем коли зобов`язання за договором зі сторони постачальника повинні були виконанні, але не виконанні у строки, то це є підставою для звернення до суду за стягнення попередньо оплачених коштів, а також нарахування процентів річних та інфляційних втрат.
Позовні вимоги мотивовані посиланням на приписи статей 6, 526, 530, 610-612, 625, 627, 629, 655, 693, 712 Цивільного кодексу України та умови укладеного між сторонами Договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.10.2025 у справі № 910/12604/25 було постановлено передати матеріали позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Лідертрансбуд Україна» до товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Фундамент» до Господарського суду Миколаївської області.
27.10.2025 матеріали господарської справи № 910/12604/25 надійшли до Господарського суду Миколаївської області.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.10.2025, головуючим у справі № 910/12604/25 визначено суддю Семенчук Н.О.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 03.11.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІДЕРТРАНСБУД УКРАЇНА» б/н від 09.10.2025 у справі № 910/12604/25 було повернуто позивачу.
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.02.2026 було скасовано ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 03.11.2025 по справі №910/12604/25; справу №910/12604/25 направлено до Господарського суду Миколаївської області для продовження розгляду.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 17.03.2026 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/12604/25 за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 14.04.2026 о 10:00; постановлено позивачу у строк до 23.03.2026 надати суду та направити відповідачу письмові пояснення щодо наявних у позовній заяві розбіжностей в частині визначення ціни позову та суми заявленої до стягнення; встановлено для сторін процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

20.03.2026 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідертрансбуд Україна» надійшли сформовані в системі «Електронний суд» додаткові пояснення б/н від 20.03.2026 (вх. № 3779/26 від 20.03.2026) на виконання ухвали суду від 17.03.2026.

13.04.2026 до суду від адвоката Бартошук Валерії Олександрівни надійшла сформована в системі «Електронний суд» заява № 89 від 10.04.2026 (вх. № 5164/26 від 13.04.2026) про вступ у справу як представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «ФУНДАМЕНТ».

13.04.2026 до суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «ФУНДАМЕНТ» надійшло сформоване в системі «Електронний суд» клопотання № 90 від 10.04.2026 (вх. № 5167/26 від 13.04.2026), в якому заявник просить суд:
1. Продовжити ТОВ «ВК «ФУНДАМЕНТ» строк на подання відзиву на позовну заяву у справі № 910/12604/25.
2. Відкласти підготовче засідання в даній справі на іншу дату.

14.04.2026 до суду від адвоката Душенко Валентини Анатоліївни надійшла сформована в системі «Електронний суд» заява б/н від 13.04.2026 (вх. № 5220/26 від 14.04.2026) про вступ у справу як представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідертрансбуд Україна».

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 14.04.2026 було задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «ФУНДАМЕНТ» № 90 від 10.04.2026 (вх. № 5167/26 від 13.04.2026) про продовження процесуального строку на подання відзиву у справі № 910/12604/25; продовжено Товариству з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «ФУНДАМЕНТ» строк для подання відзиву у справі № 910/12604/25 до 24.04.2026 включно; продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі № 910/12604/25 на 30 днів; відкладено підготовче засідання на 07.05.2026 о 14:00.

27.04.2026 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «ФУНДАМЕНТ» надійшов сформований в системі «Електронний суд» відзив б/н від 24.04.206 (вх. № 5989/26 від 27.04.2026), в якому відповідач зазначає, що заявлені позовні вимоги не визнає у повному обсязі, з огляду на їх необґрунтованість, непослідовність, недоведеність та неправильне визначення позивачем правових наслідків фактичних взаємовідносин сторін.
Заперечення відповідача, викладені у відзиві, обґрунтовані, зокрема, тим, що позивачем допущено порушення строків внесення авансових платежів за Договором. Саме ця обставина, на переконання відповідача, і є ключовою для правильного розуміння причин виникнення спору між сторонами. Відповідач стверджує, що позивач у даній справі намагається подати спір як такий, що виник виключно внаслідок прострочення поставки з боку відповідача. Проте, за даними відповідача, насправді невиконання покупцем погодженого графіка попереднього фінансування безпосередньо вплинуло на можливість своєчасного виготовлення та поставки продукції.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «ФУНДАМЕНТ» також зазначає, що у межах спірних правовідносин слід також врахувати, що частина грошових коштів, отриманих відповідачем від позивача як попередня оплата за договором поставки № 06/03/2024 від 06.03.2024, фактично була використана не лише на виробництво продукції, а й на оплату доставки виключно цієї продукції перевізником ТОВ «ЛІДЕРТРАНСБУДД УКРАЇНА», на співпраці з яким наполягав саме Позивач, та керівний склад якого збігався зі складом позивача. При цьому, як вказує відповідач, отримавши попередню оплату, ТОВ «ЛІДЕРТРАНСБУДД УКРАЇНА» у подальшому фактично жодних послуг транспортування не надало, кошти попередньої оплати не повертало.
Крім того, відповідач вказує про те, що спірні правовідносини сторін є відносинами із зустрічним виконанням зобов`язань. Товариство вважає, що в даному випадку відповідач мав повне право зупинити зустрічне виконання зобов`язання з поставки у зв`язку з неодноразовим та триваючим порушенням позивачем погодженого графіка фінансування (а у подальшому – повним припиненням фінансування). Відповідач наполягає, що неналежне виконання Покупцем обов`язку із фінансування поставки за погодженим графіком, яке передувало притриманню відпуску товару з боку відповідача, свідчить про первинне прострочення кредитора у спірних правовідносинах, яке і зумовило подальші співмірні та передбачені законодавством дії з боку відповідача.
Також, відповідач вказує, що навіть якщо суд дійде висновку про наявність підстав для повернення Позивачу частини суми попередньої оплати, стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат у такому випадку не може бути здійсненим за період, який передував пред`явленню відповідачу вимоги про повернення коштів.
За таких обставин позовні вимоги в даній справі відповідач вважає такими, що не доведені у повному обсязі та не підлягають задоволенню .

07.05.2026 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідертрансбуд Україна» надійшли сформовані в системі «Електронний суд» додаткові пояснення б/н від 07.05.2026 (вх. № 6774/26 від 07.05.2026), за змістом яких позивач, вказує, зокрема, про те, що товариством було здійснено першу оплату після отримання примірника договору відповідно до графіку проплати, а зі сторони відповідача вже мали місце затримки з постачання товару, що призвело до зриву строків поставок зі сторони ТОВ «ЛІДЕРТРАНСБУД Україна» за договорами з іншими контрагентами, що спричинило додаткові фінансові навантаження на позивача, задля забезпечення виконання відповідних зобов`язань. Позивач вказує, що ТОВ «ВК «Фундамент» було повідомлено, що сплата коштів відбудеться після повної простроченої поставки, яку не було здійснено зі сторони Відповідача.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 07.05.2026, яку занесено до протоколу судового засідання, було закрито підготовче провадження у справі № 910/12604/25 та призначено її до судового розгляду по суті на 11.06.2026 об 11:00.
Про час та місце проведення засідання учасників справи було повідомлено відповідною ухвалою від 07.05.2026.

В судове засідання 11.06.2026 учасники справи своїх представників не направили, про час та місце проведення засідання були повідомлені належним чином. Так, копію ухвали Господарського суду Миколаївської області від 07.05.2026 було надіслано позивачу та представнику відповідача в електронний кабінет в системі «Електронний суд». Документ доставлено до електронних кабінетів отримувачів 08.05.2026 о 13:59, що підтверджується наявнимив матеріалах справи відповідними довідками. За змістом ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення. Враховуючи наведене, слід вважати, що копію ухвали Господарського суду Миколаївської області від 07.05.2026 у справі № 910/12604/25 сторони отримали 08.05.2026.
За приписами ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
В судовому засіданні 11.06.2026 за результатами розгляду справи судом було підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив таке.

06.03.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «ФУНДАМЕНТ», як Постачальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІДЕРТРАНСБУД УКРАЇНА», як Покупцем, було укладено Договір поставки № 06/03/2024 (далі – Договір), відповідно до предмету якого Постачальник зобов`язався передати (поставити) у зумовлені строки Покупцеві продукцію, а Покупець зобов`язався прийняти вказану продукцію і сплатити за неї певну грошову суму на умовах, передбачених цим Договором (п. 1.1).
Відповідно до п. 1.2 Договору номенклатура, асортимент, загальна кількість продукції, ціна за одиницю передбачаються у Специфікації (Додаток № 1 до Договору) та видаткових накладних. Що є невід`ємними частинами Договору.
За змістом п.п. 3.1-3.3 Договору передбачено такі умови поставки продукції: DDP відповідно до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів «ІНКОТЕРМС-2020». Вид транспорту – автомобільний. Поставку продукції Сторони погоджують у «Графіку поставки Продукції» (Додаток № 2 до Договору). Видаткова накладна має значення гарантійного листа і є невід`ємною частиною договору.
Згідно з п. 3.4 Договору обов`язок Продавця передати продукцію Покупцеві вважається виконаним, а продукція вважається наданою у розпорядження Покупця, якщо у строк, встановлений цим Договором, вона передана Покупцеві за місцем поставки і Покупцем підписана видаткова накладна.
Відповідно до п. 4.1 Договору передбачено, що ціна за продукцію вказується в Специфікації (Додаток № 1 до Договору) та видаткових накладних.
Згідно з п.п. 6.1, 6.3 Договору у випадку виникнення форс-мажорних обставин (дії непереборної сили, що не залежить від волі Сторін), як-то: страйків, військових дій, пожеж, повіней, інших стихійних лих або сезонних природних явищ, зокрема таких як снігопад і т.п., Сторони звільняються від виконання своїх зобов`язань на час дії зазначених обставин.
Доказом дії форс-мажорних обставин є документ, виданий Торгово-промисловою палатою України.
Відповідно до п. 7.1 Договору останній набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2024 р.
Вказаний Договір скріплений підписами та печатками обох Сторін.

Додатком № 1 до Договору виступила Специфікація, умовами якої Сторони погодили, зокрема, таке:
- загальна вартість продукції визначеної даною Специфікацією становить 15 599 032,33 грн, в т.ч. ПДВ 2 599 838,72 грн (п. 2);
- вартість послуги за 1 рейс по доставці 20400 грн. Всього по Додатку № 2 до договору поставки № 06/03/2024 від 06.03.2024 відвантаження всієї продукції вказаної в Додатку № 1 до договору поставки № 06/03/2024 від 06.03.2024 виконується до 07.05.2024 за 49 рейсів. Доставка продукції визначена даною Специфікацією становить 999 600,00 грн, в т.ч. ПДВ – 166 600,00 грн (п. 3);
- Покупець здійснює перший авансовий платіж у розмірі 3 319 726,47 грн з ПДВ на розрахунковий рахунок Постачальника впродовж 3 календарних днів з моменту підписання Договору (п. 4.1);
- Покупець здійснює другий авансовий платіж у розмірі 3 000 000,00 грн з ПДВ на розрахунковий рахунок Постачальника впродовж 6 календарних днів з моменту підписання Договору (п. 4.2);
- Покупець здійснює третій авансовий платіж у розмірі 3 000 000,00 грн з ПДВ на розрахунковий рахунок Постачальника у термін до 05.04.2024 (п. 4.3);
- Покупець здійснює четвертий авансовий платіж у розмірі 3 000 000,00 грн з ПДВ на розрахунковий рахунок Постачальника у термін до 12.04.2024 (п. 4.4);
- Покупець здійснює п`ятий авансовий платіж у розмірі 3 000 000,00 грн з ПДВ на розрахунковий рахунок Постачальника у термін до 19.04.2024 (п. 4.5);
- Покупець здійснює шостий авансовий платіж у розмірі 1 278 9005,86 грн з ПДВ на розрахунковий рахунок Постачальника у термін до 25.04.2024 (п. 4.7).

Додатком № 2 до Договору виступив Графік постачання продукції, за змістом якого передбачене поетапне постачання продукції у такі дати: 01.04.2024, 04.04.2024, 08.04.2024, 11.04.2024, 15.04.2024, 18.04.2024, 22.04.2024, 25.04.2024, 29.04.2024, 02.05.2024, 07.05.2024.

З матеріалів справи вбачається, що для здійснення покупцем оплати за умовами Договору відповідачем були виставлені позивачу рахунки на оплату на загальну суму 16 598 632,33 грн, а саме:
- № 10 від 11.03.2024 на суму 12 213 620,21 грн;
- № 11 від 22.03.2024 на суму 2 354 048,54 грн;
- № 9 від 22.03.2024 на суму 2 030 963,58 грн.

Позивачем, в свою чергу проведено за Договором три платежі на загальну суму 6 639 452,93 грн, що вбачається з наданих до матеріалів справи платіжних інструкцій:
- № 47 від 27.03.2024 на суму 941 619,42 грн (призначення платежу містить посилання на рахунок № 11 від 22.03.2024);
- № 36 від 22.03.2024 на суму 4 885448,08 грн (призначення платежу містить посилання на рахунок № 10 від 11.03.2024);
- № 38 від 27.03.2024 на суму 812 385,43 грн (призначення платежу містить посилання на рахунок № 9 від 22.03.2024).
Додатково на підтвердження обставин здійснення відповідних платежів (реальності здійснення вказаних господарських операцій) позивачем надано суду Квитанції про реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

На виконання умов Договору відповідачем, як постачальником, було поставлено, а позивачем, як покупцем, прийнято у власність продукцію на загальну суму 2 327 739,49 грн, що вбачається з підписаних обома сторонами без будь-яких зауважень та заперечень видаткових накладних:
- № 48 від 19.04.2024 на суму 183 744,00 грн;
- № 53 від 20.04.2024 на суму 182 688,00 грн;
- № 65 від 25.04.2024 на суму 183 744,00 грн;
- № 132 від 11.05.2024 на суму 367 415,64 грн;
- № 137 від 13.05.2024 на суму 30 184,00 грн;
- № 138 ВІД 13.05.202 на суму 53 064,00 грн;
- № 141 від 13.05.2024 на суму 384 057,65 грн;
- № 142 від 13.05.2024 на суму 3 252,04 грн;
- № 144 від 13.05.2024 на суму 234 889,60 грн;
- № 222 від 04.06.2024 на суму 553 780,56 грн.
Крім того, на підтвердження обставин поставки товару позивачем надано суду товарно-транспортні накладні: № ТТН048 від 19.04.2024 щодо продукції на суму 183 744,00 грн, № ТТН053 від 20.04.2024 щодо продукції на суму 182 688,00 грн, № ТТН065 від 25.04.2024 щодо продукції на суму 183 744,00 грн, № ТТН132 від 11.05.2024 щодо продукції на суму 367 415,64 грн, № ТТН137 від 13.05.2024 щодо продукції на суму 234 168,00 грн, № ТТН141 від 13.05.2024 щодо продукції на суму 387 309,59 грн, № ТТН144 від 13.05.2024 щодо продукції на суму 268 505,60 грн, № ТТН222 від 04.06.2024 щодо продукції на суму 553 780,56 грн.

Відповідачем надано до матеріалів справи копію листа Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «ФУНДАМЕНТ» б/н та без дати на ім`я Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІДЕРТРАНСБУД УКРАЇНА», за змістом якого відповідач вказує, що позивач порушив умови договору стосовно порядку оплати, тому ТОВ «ВК «ФУНДАМЕНТ» вимушений припинити поставку товару, до повного виконання фінансових зобов`язань ТОВ «ЛІДЕРТРАНСБУД».
В якості доказів направлення вказаного листа суду надано роздруківку електронного листа з поштового сервісу . Водночас, суд зауважує, що обставина направлення такого листа відповідачем на адресу позивача оцінюється судом критично, оскільки наявні матеріали справи не дають змоги встановити, чи дійсно електронна адреса отримувача належить позивачу.

Отже, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, Договір як покупцем, так і постачальником було виконано частково, а саме:
- позивачем (покупцем) проведено оплату на загальну суму 6 639 452,93 грн;
- відповідачем (постачальником) поставлено продукцію на загальну суму 2 327 739,49 грн.

При цьому, матеріали справи свідчать про те, що між сторонами було підписано Акт звірки взаємних розрахунків за договором № 06/03/2024 від 06.03.2024 станом на 25.09.2024, зі змісту якого вбачається наявність у Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «ФУНДАМЕНТ» заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІДЕРТРАНСБУД УКРАЇНА» заборгованості у розмірі 4 311 713,44 грн.
Суд зауважує, що сума у розмірі 4 311 713,44 грн є різницею між сумою проведеної позивачем оплати та вартістю поставленої відповідачем продукції (6 639 452,93 грн – 2 327 739,49 грн = 4 311 713,44 грн).

У подальшому, Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «ФУНДАМЕНТ» було повернуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІДЕРТРАНСБУД УКРАЇНА» грошові кошти в загальній сумі 1 000 000,00 грн, що вбачається з наданих до матеріалів справи інформаційних повідомлень про зарахування коштів:
- № 985 від 18.10.2024 на суму 200 000,00 грн;
- № 1124 від 29.11.2024 на суму 200 000,00 грн;
- № 1212 від 18.12.2024 на суму 200 000,00 грн;
- № 1232 від 23.12.2024 на суму 100 000,00 грн;
- № 1397 від 28.01.2025 на суму 200 000,00 грн;
- № 1621 від 08.04.2025 на суму 100 000,00 грн.
Суд зауважує, що у призначенні платежу у вказаних платіжних документах зазначено про повернення зайво перерахованих коштів по договору поставки № 06/03/2024 від 06.03.2024 та згідно акту звірки.

З урахуванням наведеного, позивач, із посиланням на приписи ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, зазначає, що оскільки за Графіком поставки Продукції який є додатком № 2 до Договору поставки № 06/03/24 від 06.03.2024, останній термін поставки продукції – 07.05.2024, що фактично є днем коли зобов`язання за договором зі сторони постачальника повинні були виконанні, але не виконанні у строки, то це є підставою для звернення до суду за стягнення попередньо оплачених коштів.

Беручи до уваги викладене вище, суд зазначає, що згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).
Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Укладений між позивачем та відповідачем договір є договором поставки.
За змістом ч.ч. 1-2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
За змістом ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Відповідно до ч. 1 ст. 689 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.
Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.
Приписами ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Судом встановлено, що умови виконання сторонами зобов`язань за Договором, як в частині передачі товару, так і в частині його оплати, було порушено як покупцем, так і постачальником.
Водночас, у контексті наведеного, оцінюючи доводи відповідача про зупинення зустрічного виконання зобов`язання з поставки у зв`язку з неодноразовим та триваючим порушенням позивачем погодженого графіка фінансування, суд вважає за необхідне зазначити таке.
В силу умов ч. 1 ст. 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією зі сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання.
За правилом, визначеним ч. 2 ст. 538 Цивільного кодексу України, при зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.
Частиною 3 ст. 538 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі невиконання однією із сторін у зобов`язані свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або не виконає його в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.
Суд зазначає, що вказане правило має загальний характер та розповсюджується на будь-які зустрічні зобов`язання, до яких відносяться і зобов`язання, які випливають із договору поставки.
Поряд із цим суд наголошує, що хоча умовами Договору і передбачено взаємне виконання сторонами зобов`язань: продавцем – з поставки товару, а покупцем – з оплати товару, однак в силу специфіки погоджених сторонами умов щодо порядку та строків поставки/оплати, виконання вказаних зобов`язань не ставилось в пряму залежність одне від одного. Так, сторонами були погоджені окремі графіки оплати та поставки, зі змісту яких вбачається, що строки оплати продукції прив`язані до дати підписання Договору та до конкретних календарних дат, строки поставки продукції прив`язані до конкретних календарних дат. Тобто сторони мали можливість виконувати відповідні зобов`язання окремо і незалежно одне від одного. 
За такого, суд вважає, що доводи відповідача щодо порушення позивачем (як покупцем) зобов`язань із перерахування коштів згідно з графіком фінансування, виходять за межі предмета доказування та не мають вирішального значення при розгляді дано справи. Більше того, відповідач не був позбавлений права і можливості звертатися до позивача з листами (претензіями/вимогами) щодо усунення стверджуваних порушень. Належних доказів здійснення відповідачем вказаних звернень на адресу позивача матеріали справи не містять. Відповідач також не ініціював судових спорів з метою захисту своїх прав у спірних правовідносинах. Доказів іншого матеріали справи не містять.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.
В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У відповідності до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
За приписами ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Проте, як встановлено судом з матеріалів справи зобов`язання щодо поставки обумовленого Договором товару відповідачем було виконано лише частково, на суму 2 327 739,49 грн.
Відповідно до ч. 3 ст. 612 Цивільного кодексу України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитись від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.
Приписами ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю, а у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. 
Суд зауважує, що порушення покупцем строків оплати товару не є предметом спору у цій справі, а тому посилання відповідача на такі обставини відхиляються судом. Водночас, з наданих до матеріалів справи доказів вбачається порушення відповідачем Графіку постачання продукції та не здійснення такого постачання ні на загальну суму товару, обумовлену договору, ні на суму сплачених позивачем коштів у розмірі 6 639 452,93 грн (відповідачем здійснено поставку продукції на загальну суму 2 327 739,49 грн). Крім того, як уже було наведено вище, відповідачем було здійснено часткове повернення позивачу грошових коштів в розмірі 1 000 000,00 грн, з посиланням на те, що вказані кошти є зайво перерахованими.
За результатами аналізу наявних у справі доказів судом визначено правову природу сплаченої позивачем суми коштів в розмірі 6 639 452,93 грн як авансу (передоплати), тобто кошти, які попередньо оплачені стороною договору на користь іншої сторони з метою виконання нею своїх зобов`язань.
Постановою Верховного Суду від 08.02.2019 у справі № 909/524/18 зазначено, що правова природа зазначених коштів внаслідок невиконання будь-якою стороною своїх зобов`язань за договором - не змінюється і залишається такою доти, поки сторони двосторонньо не узгодять іншої їх правової природи або не вчинять дій, які змінять правову природу перерахованої суми.
Обумовлені законом підстави для зміни правової природи усієї суми перерахованих покупцем (позивачем) коштів внаслідок недопоставки продавцем (відповідачем) товару не настали, що тягне за собою правові наслідки, обумовлені ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України.
При цьому, припис ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України містить в собі альтернативу щодо реалізації покупцем своїх прав у випадку не поставки товару у встановлений договором строк, а саме: покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Тобто, наведена норма наділяє покупця, як сторону правочину, саме правами, і яке з них сторона реалізує – є виключно її волевиявленням.
В свою чергу суд зазначає, що волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.
Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі – формі позову.
Подібний правовий висновок Верховного Суду викладено в постанові від 27.08.2019 у справі №911/1958/18.
Таким чином, з урахуванням порушення відповідачем свого зобов`язання щодо постачання товару у погоджений Графіком постачання продукції строк, позов в частині вимог про повернення коштів сплачених позивачем в якості передплати за товар є обґрунтованим.
Суд зауважує, що доводи відповідача щодо правовідносин останнього з іншими контрагентами відхиляються судом, як такі, що не відносяться до предмету доказування в межах даного спору та не можуть змінювати правовідносин сторін за Договором поставки № 06/03/2024 від 06.03.2024.
Перевіривши наведений позивачем розрахунок позовних вимог у відповідній частині, суд встановив, що такий розрахунок позивачем виконано правильно (6 639 452,93 грн /сума сплачених позивачем коштів в якості авансу/ – 2 327 739,49 грн /вартість товару поставленого відповідачем позивачу/ – 1 000 000,00 грн /сума грошових коштів, повернутих відповідачем позивачу, з посиланням на зайве перерахування/ = 3 311 713,44 грн), а отже такі позовні вимоги є обґрунтованими, матеріалами справи підтверджені та підлягають задоволенню.

Окрім основного боргу позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача:
- інфляційні втрати в загальному розмірі 638 123,36 грн за період з травня 2024 року по липень 2025 року;
- 3 % річних в загальному розмірі 154 120,38 грн за період з 07.05.2024 по 09.09.2025.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
Відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно позовної заяви нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних обумовлені невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором щодо поставки товару. Початком перебігу прострочення відповідачем своїх зобов`язань щодо поставки товару позивачем визначено 07.05.2024, оскільки вказана дата є кінцевим строком постачання згідно з Графіком поставки Продукції який є додатком № 2 до Договору поставки № 06/03/24 від 06.03.2024.
Разом із тим, суд зауважує, що з аналізу норми ст. 693 Цивільного кодексу України вбачається, що внаслідок реалізації покупцем свого передбаченого ст. 693 Цивільного кодексу України права вимоги повернення суми попередньої оплати від продавця, у постачальника, що прострочив виконання своїх зобов`язань за договором поставки, припиняється зобов`язання поставки товару та на підставі норми Цивільного кодексу України виникає грошове зобов`язання перед покупцем щодо повернення суми попередньої оплати у встановлений ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України строк.
При цьому, відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Таким чином, вимога щодо повернення попередньої оплати на підставі ст. 693 ЦК України позивачем заявлена у формі позову та доведена до відома відповідача не раніше ніж 12.06.2025 (дата пред`явлення позову до суду). В той же час, проценти річні нараховані позивачем до 09.09.2025, а інфляційні втрати – до липня 2025 року, тобто до моменту, коли відповідач довідався про вимогу позивача щодо повернення суми попередньої оплати на підставі ст. 693 ЦК України.
За таких обставин, суд погоджується з доводами відповідача про те, що вимога позивача про стягнення процентів річних та інфляційних втрат є необґрунтованою, а відтак не підлягає задоволенню.

При цьому, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд може спиратись на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994).
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що ним надано вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Решта доводів та заперечень сторін судом до уваги не береться, оскільки не спростовують наведених вище висновків.

Ураховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 11, 13, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 210, 220, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд – 

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «ФУНДАМЕНТ» (Україна, 54028, Миколаївська обл., місто Миколаїв, вулиця В`ячеслава Чорновола, будинок 1; код ЄДРПОУ 43099891) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІДЕРТРАНСБУД УКРАЇНА» (Україна, 03195, місто Київ, вул.Рудницького Степана, будинок 2-В, нежитлове приміщення 24; код ЄДРПОУ 44541684) грошові кошти за Договором поставки № 06/03/2024 від 06.03.2024 в розмірі 3 311 713,44 грн та судовий збір в розмірі 39 740,56 грн.
3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.
Повне рішення складено 22.06.2026.

Суддя Н.О. Семенчук