ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" травня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/677/26	

Господарський суд Одеської області у складі судді Мусієнко О.О., 
розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу 
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “ДенДі-Логістик” (80461, Львівська обл., Львівський район, смт Запитів, вул. Залізнична, 25)
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Новолог” (65026, м. Одеса, площа Митна, буд. 1) 
про стягнення 11 083, 58 грн

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

25.02.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю “ДенДі-Логістик” (далі – ТОВ “ДенДі-Логістик”, позивач) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом, сформованим в системі “Електронний суд” (вх. № 699/26 від 25.02.2026), про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Новолог” (далі – ТОВ “Новолог”, відповідач) суми реально завданих збитків у розмірі 11 083, 58 грн, судового збору у розмірі 2622, 40 грн та витрат на професійну правничу допомогу. 

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження. 
Вказаною ухвалою суду було запропоновано сторонам надати у відповідні строки заяви по суті спору, а також роз`яснено про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч. 7 ст. 252 ГПК України. 
Ухвала суду від 02.03.2026 була доставлена позивачу, його представнику та відповідачу до їх електронних кабінетів 03.03.2026, про що свідчать відповідні довідки про доставку електронного документу, сформовані за допомогою Комп`ютерної програми “Діловодство спеціалізованого суду”. 
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 7 ст. 6 ГПК України у господарських судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система. Суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Електронний кабінет – це персональний кабінет (веб-сервіс чи інший користувацький інтерфейс) у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за допомогою якого особі, яка пройшла електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації та сервісів Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремих підсистем (модулів), у тому числі можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, а також між учасниками судового процесу. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу. Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Частиною 1 ст. 232 ГПК України передбачено, що судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази.
Днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення (ч. 6 ст. 242 ГПК України).
Згідно з ч. 11 ст. 242 ГПК України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Отже, ГПК України передбачено два способи надсилання судового рішення: (1) в електронній формі – через “Електронний кабінет” та (2) шляхом направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Тобто, ухвала суду від 02.03.2026 була надіслана позивачу та відповідачу у відповідності до вимог ГПК України. 
Суд також бере до уваги, що сторони мали можливість ознайомитись з усіма процесуальними документами у справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua), який є відкритим для доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України “Про доступ до судових рішень”).
Таким чином, матеріали справи свідчать про належне повідомлення учасників справи про відкриття провадження у справі та встановлення процесуальних строків, а також створення учасникам судового процесу належних умов для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень.
З огляду на викладене господарський суд доходить висновку про належне повідомлення як позивача, так і відповідача про розгляд судом даного спору.
Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від учасників справи до суду не надходило.
Водночас суд зауважує, що відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Зі змісту ст. 165 ГПК України вбачається, що свої заперечення проти позову відповідач може викласти у відзиві на позовну заяву. При цьому, згідно з ч. 4 ст. 165 ГПК України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.
Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, жодних заперечень проти позову не надав, з огляду на що суд вважає за можливе відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України розглянути справу за наявними в ній матеріалами.
У відповідності до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

3. Позиція учасників справи.

Доводи позивача – ТОВ “ДенДі-Логістик”.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі заявки № 31-1656 від 28.04.2025 позивачем здійснено 25.05.2025 доставку вантажу до ст. Одеса-Порт, під час вивантаження якого на під`їзних коліях в Одеському морському порту 28.05.2025, станція примикання Одеса-Порт, з вини ТОВ «НОВОЛОГ» було пошкоджено вагони власності ТОВ «ДенДі-ЛОГІСТИК» №№ 63010060, 63010383, за фактом чого представниками станції Одеса-Порт філії «Оператор припортових станцій» АТ «Укрзалізниця» складено відповідні акти про пошкодження вагонів за формою ВУ-25М. 
Позивачем власним коштом із залученням спеціалізованого вагоноремонтного підприємства – Виробничий підрозділ «Експлуатаційне вагонне депо Подільськ» філії «УЗ Вагон-сервіс» АТ «Укрзалізниця», проведено ремонт (технічне обслуговування) зазначених пошкоджених вагонів, що підтверджується актами виконаних робіт від 19.08.2025 № 717/118 на суму 11 083,58 грн з ПДВ та № 718/118 на суму 4718, 89 грн з ПДВ. Такі суми були сплачені позивачем на рахунок Виробничого підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Подільськ» філії «УЗ Вагон-сервіс» АТ «Укрзалізниця», про свідчать додані платіжні інструкції № 14646 від 02.06.2025 та № 14935 від 17.09.2025. 
Позивач 26.08.2025 на адресу відповідача направив лист № 148 з проханням у добровільному порядку відшкодувати фактично завдані збитки, однак компенсаційні виплати не надійшли. 14.10.2025 позивач на адресу відповідача надіслав претензію № 5/06-1592 з вимогою відшкодувати фактичну вартість ремонту (технічного обслуговування) пошкоджених вагонів у розмірі 11 083, 58 грн з ПДВ; тариф за подачу та прибирання вагонів у розмірі 4718, 89 грн з ПДВ. Відповідачем 30.10.2025 здійснено відшкодування витрат позивача на оплату тарифу за подачу та прибирання вагонів у розмірі 4718, 89 грн з ПДВ. Однак відповідач відмовився від відшкодування (компенсації) фактично завданої шкоди (фактичної вартості ремонту/технічного обслуговування вагонів) у розмірі 11 083, 58 грн, що підтверджується актами виконаних робіт від 19.08.2025 №717/118 та № 718/118. Відповідач погодився відшкодувати вартість ремонту у розмірі 4563, 23 грн з ПДВ. 
Правову позицію позивач обґрунтовує приписами ст. ст. 3, 124 Статуту залізниць України, ст. ст. 8, 11, 16, 22, 224, 1166, 1192 ЦК України. 

Оскільки відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався, заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами до суду не надав, суд у відповідності до ч. 13 ст. 8, ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ч. 5 ст. 252 ГПК України, враховуючи, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження, вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами.

4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Між Публічним акціонерним товариством «АрселорМіттал Кривий Ріг», як замовником, та ТОВ “ДенДі-Логістик”, як виконавцем або контрагентом, 20.02.2025 був укладений договір № 246 (далі – договір), п. 2.1.1. якого передбачено, що в рамках даного договору виконавець зобов`язується надавати замовнику послуги з організації перевезення вантажів у власному та/або орендованому рухомому складі в напрямках та об`ємах, зазначених в заявах. Виконавець від свого імені, але за рахунок замовника, зобов`язується надати послуги з організації перевезень вантажів, а замовник зобов`язується приймати та оплачувати надані послуги в порядку та на умовах, визначених даним договором. Виконавець гарантує замовнику наявність згоди власника вагонів на їх використання для виконання даного договору (в разі використання орендованого рухомого складу).
У відповідності до п. 2.1.3. договору номенклатура, кількість, код вантажу у відповідності з Гармонізованою номенклатурою вантажів (ГНВ), код вантажу у відповідності з Єдиною тарифно-статистичною номенклатурою вантажів (ЄТСНВ), об`єм вантажу, що перевозиться, маршрут прямування, строки перевезення вантажу та інші відомості, необхідні для організації та забезпечення перевезення вантажів, які зазначаються у відповідних заявках замовника. 
Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» звернулося із листом за вих. № 31-1656 від 28.04.2025 до директора ТОВ “ДенДі-Логістик”, в якому відповідно до вимог договору № 246 від 20.02.2025 просив організувати перевезення вантажів ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (АМКР, 7932), у люкових напіввагонах в травні 2025 року за такими напрямками: вихідні вантажі: назва вантажу – чавун передільний, станція відправлення – Кривий Ріг 467201, станція призначення – Одеса-порт (400409); металопродукція (прокат, катанка, заготівля, смуга), станція відправлення – Кривий Ріг 467201, станція призначення – Одеса-порт (400409). 
Згідно накладної відправник – ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», одержувач – адміністрація Одеського морського порту, станція та залізниця відправлення – Кривий Ріг, станція та залізниця призначення – Одеса – порт, платник – ТОВ “ДенДі-Логістик”, номер вагона – 63010060. 
Відповідно до накладної відправник – ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», одержувач – адміністрація Одеського морського порту, станція та залізниця відправлення – Кривий Ріг, станція та залізниця призначення – Одеса – порт, платник - ТОВ “ДенДі-Логістик”, номер вагона – 63010383.
28.05.2025 складено акт № 115 про пошкодження вагона форми ВУ-25М, згідно якого вагон № 63010060 пошкоджений на під`їзній колії ТОВ «Новолог» з вини ТОВ «Новолог»; вартість ремонту вагона – 4 066, 62 грн із визначеним переліком пошкоджень вагона; вагон підлягає технічному обслуговуванню з відчепленням; вагон направляється для ремонту на ст. Одеса Сортувальна ремонтної філії Одеської залізниці із станції Одеса порт. 
Акт про пошкодження вагона підписаний представником ст. Одеса Порт ревізором з безпеки руху поїздів та автотранспорту у вагонному господарстві ревізорської дільниці та відповідальним працівником підприємства, організації винних у пошкодженні вагона – Кожухар С.І. та скріплений печаткою підприємства ТОВ «Новолог».
28.05.2025 складено акт № 116 про пошкодження вагона форми ВУ-25М, згідно якого вагон № 63010383 пошкоджений на під`їзній колії ТОВ «Новолог» з вини ТОВ «Новолог»; вартість ремонту 2984, 03 грн із визначеним переліком пошкоджень вагона; вагон підлягає технічному обслуговуванню з відчепленням; вагон направляється для ремонту на ст. Одеса - Сортувальна ремонтної філії Одеської залізниці Одеса порт. 
Акт про пошкодження вагона підписаний представником ст. Одеса Порт ревізором з безпеки руху поїздів та автотранспорту у вагонному господарстві ревізорської дільниці та відповідальним працівником підприємства, організації винних у пошкодженні вагона – Кожухар С.І. та скріплений печаткою підприємства ТОВ «Новолог».
19.08.2025 складено акт № 717/118 виконаних робіт № гарантійний лист № 077 від 30.05.2025, згідно якого виконавець – Виробничий підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Подільськ» філії «УЗ Вагон Сервіс», АТ «Укрзалізниця», замовник – ТОВ “ДенДі-Логістик”, найменування робіт: технічне обслуговування вагону № 63010060 та технічне обслуговування вагону № 63010383 загальною вартістю з ПДВ 11 083, 58 грн. 
19.08.2025 складено акт № 718/118 виконаних робіт № гарантійний лист № 077 від 30.05.2025, згідно якого виконавець – Виробничий підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Подільськ» філії «УЗ Вагон Сервіс», АТ «Укрзалізниця», замовник – ТОВ “ДенДі-Логістик”, найменування робіт: подавання та забирання вагону № 63010060 та подавання та забирання вагону № 63010383 загальною вартістю з ПДВ 4718, 89 грн. 
Позивач листом № 148 від 26.08.2025 проінформував відповідача про те, що під час вивантаження на під`їзних коліях ТОВ «Новолог», були пошкоджені вагони, що перебувають у їх власності №№ 63010060, 63010383, про що свідчать акти про пошкодження №№ 115, 116 від 28.05.2025. В результаті пошкодження, вищезазначеним вагонам було проведено технічне обслуговування з відчепленням на ремонтних коліях ст. Одеса-Сортувальна, виробничого підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Подільськ» філії «УЗ Вагон Сервіс», АТ «Укрзалізниця», що призвело до непередбачених витрат компанією позивача на відновлення цих вагонів та станційних зборів з подавання в ремонт і забирання з ремонту на загальну суму 15802,47 грн. з ПДВ. Просив відшкодувати витрати у розмірі 15 802,47 грн з ПДВ, оскільки згідно актів про пошкодження вагонів, винуватцем зазначено ТОВ «Новолог». 
Згідно платіжних інструкцій кредитового переказу коштів № 14646 від 02.06.2025 та № 14935 від 17.09.2025 ТОВ “ДенДі-Логістик” було сплачено ВП Експлуатаційному вагонному депо Подільськ загальну суму 33 094, 04 грн (9787, 20 грн – попередня оплата за технічне обслуговування залізничного вагону згідно рахунку № 64/118 від 02.06.2025, у тому числі ПДВ 20% 1631, 20 грн та 23 306, 84 грн – за технічне обслуговування залізничного вагону згідно з актом звірки у т. ч. ПДВ 20% 3884, 47 грн). 
Позивач звернувся до відповідача з претензією № 5-06/1592 від 14.10.2025, в якій вимагав здійснити оплату узгодженої компенсації тарифу за подачу та прибирання вагонів власності ТОВ “ДенДі-Логістик” №№ 630100600, 63010383 у розмірі 4718, 89 грн з ПДВ; відшкодувати ТОВ “ДенДі-Логістик” розмір фактично заподіяної та підтвердженої шкоди за пошкодження вагонів власності ТОВ “ДенДі-Логістик” №№ 630100600, 63010383 та сплатити на розрахунковий рахунок суму відшкодування в 11 083, 58 грн з ПДВ.
Позивач виставив відповідачу рахунок на оплату № 1082 від 15.10.2025 на суму 4718, 89 грн. 
Відповідно до виписки АТ «Укрсиббанк» за 30.10.2025 ТОВ «Новолог» було перераховано ТОВ “ДенДі-Логістик” 4718, 89 грн за послуги по рахунку № 1082 від 15.10.2025, у т. ч. ПДВ 20% - 786, 48 грн. 
Відповідач за результатом розгляду претензії листом № 1256 від 29.10.2025 повідомив наступне. Посилаючись на п. п. 19, 20, 23 Правил користування вагонами и контейнерами, затверджених наказом Міністерством транспорту України №113 від 25.02.1999, вказав, що розмір фактично заподіяної шкоди встановлюється та фіксується відразу у акті про пошкодження вагону, в тому числі витрат на ремонт вагону. Акт про пошкодження вагона форми ВУ-25 або ВУ-25М має два самостійні юридичні значення: по-перше, слугує підставою для пред`явлення претензії щодо відшкодування збитків, спричинених пошкодженням відповідного вагону; по-друге, фіксує остаточний розмір всіх витрат, пов`язаних з ремонтом пошкодженого ремонту, які підлягають відшкодуванню. Звернув увагу на те, що змістом актів про пошкодження вагонів № 115 та № 116 від 28.05.2025 чітко деталізовано, які саме деталі вагонів були пошкоджені ТОВ «Новолог» під час їхнього розвантаження, зазначено характер та розмір пошкоджень та, на підставі цього, визначено вартість ремонту таких пошкоджень. Відповідно до змісту акту № 717/118 зазначається про здійснення технічного обслуговування вагонів. При цьому, які саме роботи проводилися в рамках зазначеного технічного обслуговування вагонів, яка вартість конкретних проведених робіт, та яким чином проведені роботи співвідносяться з пошкодженнями вагонів, які зафіксовані в актах №115 та № 116 від 28.05.2025, в акті № 717/118 не визначено. Зазначив, що претензія в частині оплати вартості ремонту вагонів понад вартість, зазначену в актах про пошкодження вагонів № 115 та № 116 від 28.05.2025 не може бути задоволена. Підтверджує готовність сплатити витрати на подачу та прибирання вагонів у розмірі 4718, 89 грн з ПДВ та витрати на ремонт вагонів у розмірі 4563, 23 грн з ПДВ. 

5. Позиція суду. 

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. 
Відповідно до частин першої, другої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Згідно з частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Тобто, збитки – це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником (пункт 6.14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі №925/1196/18).
Підставою для відшкодування збитків відповідно до пункту 1 статті 611 Цивільного кодексу України є порушення зобов`язання.
Зважаючи на зазначені норми, для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки – збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає (пункт 14 постанови Верховного Суду від 03.08.2018 у справі №917/877/17).
Спірні правовідносин з огляду на особливості експлуатації залізничного транспорту врегульовані Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998, Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України №113 від 25.02.1999, Правилами складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України №567/6855 від 08.07.2002.
Відповідно до п. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, він визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту. 
Відповідно до положень ст. 124 Статуту залізниць України за пошкодження і втрату вагонів, контейнерів на залізничних під`їзних коліях, у порту, на залізничній лінії, яка будується, під час навантаження або вивантаження засобами відправника або одержувача на станції, за пошкодження чи втрату знімних перевізних пристосувань (піддонів, строп, щитів, печей тощо), що належать залізниці, відправник, одержувач, порт, підприємство (організація) несуть матеріальну відповідальність перед залізницею у розмірі фактично заподіяної шкоди. Вантажовідправник, вантажоодержувач, порт, підприємство (організація) зобов`язані також відшкодувати залізниці збитки, завдані внаслідок пошкодження рухомого складу, перевантаження, неправильного навантаження, застосування неякісної упаковки або неправильного кріплення вантажу.
Таким чином, нормою ст. 124 Статуту залізниць України передбачено матеріальну відповідальність у випадках пошкодження вагонів у розмірі фактично заподіяної шкоди.
Згідно з пунктами 20 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, пошкодження вантажного вагона – це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.
Відповідно до п. 19 Правил користування вагонами і контейнерами підставою для пред`явлення вантажовідправникам, вантажоодержувачам, власникам під`їзних колій, портам, підприємствам і організаціям, винним у пошкодженні вантажних вагонів, претензій щодо відшкодування збитків є акт про пошкодження вагона форми ВУ-25 або ВУ-25М (у разі машинної обробки актів) і акт загальної форми ГУ-23 (додаток 6), які складаються відповідно до Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 N 334, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за N 567/6855.
Акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності: утрати документів, прикладених відправником до накладної; затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подання під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства; неочищення вагонів від залишків вантажу та сміття після вивантаження засобами одержувача; неочищення зовнішньої поверхні цистерн та бункерних напіввагонів після наливу і зливу; подачі залізницею неочищених вагонів під завантаження засобами відправника, порту, пристані; відсутності пломб, запірно-пломбувальних пристроїв (далі – ЗПП) на вагоні (контейнері), якщо в перевізних документах є відмітка про пломби (ЗПП), пошкодження пломб (ЗПП) або заміни їх, а також виявлення в процесі перевезення або на станції призначення пломб (ЗПП) на вагонах (контейнерах) з нечіткими відбитками; пошкодження або втрата наданих залізницею перевізних пристосувань; відмови вантажовласника від підписання: облікової картки виконання плану перевезень вантажів, накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами (контейнерами); самовільного зайняття залізницею вагонів і контейнерів, що належать підприємствам, організаціям, установам або орендовані ними; затримки вагонів (контейнерів), пов`язаної з митним оформленням вантажу, а також затримки через недодання чи неналежне оформлення відправником документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил; в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта. Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами. Один примірник акта загальної форми, складеного під час перевезення, додається до перевізних документів, другий залишається на станції, яка його склала (п. 3, 16 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334).
Пунктом 20 Правил складання актів визначено, що акт про пошкодження вагона (контейнера) складається у разі пошкодження вагона (контейнера) під час перевезення, навантаження, вивантаження вантажу, виконання маневрових робіт, а також в інших випадках для засвідчення обставин і розмірів пошкодження і є підставою для матеріальної відповідальності винних у пошкодженні згідно із статтею 124 Статуту залізниць України.
Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
За змістом п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами сума збитків за пошкодження вагона складається з:
- витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.1999 № 551, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.1999 за № 828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування;
- вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин;
- витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків;
- плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням, визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.
За змістом наведених положень чинного законодавства для застосування такої міри відповідальності, як стягнення майнової шкоди, необхідною є наявність елементів складу цивільного правопорушення, а саме: неправомірні дії або бездіяльність особи; завдання шкоди та її розмір; безпосередній причинний зв`язок між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою; вина завдавача шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
У той же час саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. Особа, яка має на меті відшкодувати збитки у вигляді упущеної (втраченої) вигоди, повинна довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б нею одержані, якщо б її право не було порушено іншою особою, тобто у разі належного виконання зобов`язання іншою особою і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила її можливості отримати прибуток. Отже, у вигляді втраченої вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані.
Згідно з приписами ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. 
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. 
Під час розгляду справ у порядку господарського судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 
ГПК України закріплені основні засади господарського судочинства, зокрема, у силу принципів рівності, змагальності та диспозитивності (ст. ст. 7, 13, 14 ГПК України) обов`язок із доведення обставин, на які посилається сторона, покладається на таку сторону.
Основні положення про докази та доказування, наведені у главі 5 ГПК України, передбачають, що докази мають бути досліджені й оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та вірогідності.
Приписами ст. ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. 
Належність доказів – це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 910/4055/18, від 16.04.2019 у справі № 925/2301/14.
Тобто з усіх наявних у справі доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження й обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню при вирішенні спору. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, у свою чергу, визначається предметом позову.
Належність як змістовна характеристика та допустимість як характеристика форми є властивостями доказів, оскільки вони притаманні кожному доказу окремо і без їх одночасної наявності жодний доказ не може бути прийнятий судом.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що судам слід враховувати, що допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні або не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.
Згідно із ст. ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить про те, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 ГПК України, щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.
Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зауважував, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Близький за змістом висновок щодо застосування норм процесуального права, який має загальний (універсальний) характер, викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 08.07.2021 у справі 915/1889/19, від 15.07.2021 у справі № 916/2586/20, від 16.06.2022 у справі № 910/366/21. 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц, провадження №14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 у справі №904/2104/19, провадження №12-57гс21)». 
Судом встановлено, що факт пошкодження вагонів зафіксовано в акті № 115 від 28.05.2025 форми ВУ-25М та в акті № 116 від 28.05.2025 форми ВУ-25М. 
Зазначені акти складені на станції Одеса – Порт філії «Оператор припортових станцій» АТ “Українська залізниця» та підписані представником ст. Одеса Порт ревізор з безпеки руху поїздів та автотранспорту у вагонному господарстві ревізорської дільниці та відповідальним працівником підприємства, організації винних у пошкодженні вагона – Кожухар С.І., та скріплені печаткою підприємства ТОВ «Новолог».
19.08.2025 складено акт № 717/118 виконаних робіт № гарантійний лист № 077 від 30.05.2025, згідно якого виконавець – Виробничий підрозділ «Експлуатаційне вагонне депо Подільськ» філії «УЗ Вагон Сервіс», АТ «Укрзалізниця», замовник – ТОВ “ДенДі-Логістик”, найменування робіт: технічне обслуговування вагону № 63010060 та технічне обслуговування вагону № 63010383 загальною вартістю з ПДВ – 11 083, 58 грн. 
19.08.2025 складено акт № 718/118 виконаних робіт № гарантійний лист № 077 від 30.05.2025, згідно якого виконавець – Виробничий підрозділ «Експлуатаційне вагонне депо Подільськ» філії «УЗ Вагон Сервіс», АТ «Укрзалізниця», замовник – ТОВ “ДенДі-Логістик”, найменування робіт: подавання та забирання вагону № 63010060 та подавання та забирання вагону № 63010383 загальною вартістю з ПДВ – 4718, 89 грн. 
Позивач виставив відповідачу рахунок на оплату № 1082 від 15.10.2025 на суму 4718, 89 грн, який згідно виписки АТ «Укрсиббанк» за 30.10.2025 було оплачено ТОВ «Новолог».
При цьому відповідач на заперечує проти факту пошкодження вагона.
Таким чином позивачем доведено належними та допустимими доказами розмір завданих збитків, що підтверджується дослідженими судом актом № 115 від 28.05.2025 форми ВУ-25М та актом № 116 від 28.05.2025 форми ВУ-25М в сумі 7050, 65 грн (4066, 62+2984,03=7050, 65). 
В іншій частині позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості своїх вимог до відповідача. Відтак, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ “ДенДі-Логістик” підлягають задоволенню частково. 

Щодо судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ураховуючи часткове задоволення позову, витрати на судовий збір покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 

Щодо витрат на професійну правничу допомогу 
Відповідно до ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5500 грн. 
П. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. 
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч. 1 ст. 16 ГПК України).
Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 16 ГПК України).
Відповідно до ст. 26 Закону України “Про адвокатуру і адвокатську діяльність” адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України “Про адвокатуру і адвокатську діяльність”). 
Представництво – вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (ст. 1 Закону України “Про адвокатуру і адвокатську діяльність”).
Гонорар у відповідності до ст. 30 Закону України “Про адвокатуру і адвокатську діяльність” є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю (постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19).
При цьому, адвокатський гонорар може існувати в двох формах – фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення – при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19).
Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.
Відповідно до ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Ч. 3 ст. 126 ГПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Ч. 6 ст. 126 ГПК України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При визначенні розміру суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України “Про адвокатуру і адвокатську діяльність”, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Зокрема, визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (Аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанов Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та в додатковій ухвалі Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).
Суд зауважує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.12.2021 у справі № 923/560/17, від 10.11.2021 у справі № 329/766/18, від 19.07.2022 у справі № 910/6807/21.
Судом встановлено, що на підтвердження факту надання правничої допомоги та понесення витрат на професійну правову допомогу адвоката в сумі 5500 грн надано: договір № 01-С від 13.11.2025 про надання правничої допомоги; додаткову угоду № 2 від 01.01.2026 до договору про надання правової допомоги від 13.11.2025. 
Відповідач заяву про зменшення витрат на правничу допомогу не подавав, а також не висловлював заперечень щодо їх розміру.
Водночас, у позовній заяві, позивач вказав, що за результатами розгляду спору адвокатом будуть подані докази щодо понесених витрат на професійну правничу допомогу в межах строків, визначених законом.
Таким чином, дослідивши та оцінивши додані позивачем до позовної заяви документи, суд не розглядає при ухваленні даного судового рішення позовну вимогу щодо витрат на професійну правничу допомогу внаслідок не подання доказів щодо підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 123, 129, 219, 232, 233, 236, 237, 238, 239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково. 
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Новолог” (65026, м. Одеса, площа Митна, буд. 1; ідентифікаційний код юридичної особи: 14299669) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ДенДі-Логістик” (80461, Львівська обл., Львівський район, смт Запитів, вул. Залізнична, 25; ідентифікаційний код юридичної особи: 41342063) суму реально завданих збитків у розмірі 7050, 65 грн (сім тисяч п`ятдесят гривень, шістдесят п`ять копійок), судовий збір у розмірі 105, 76 грн (сто п`ять гривень, сімдесят шість копійок).
3. В решті позовних вимог – відмовити. 

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст. 256 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили. 

Суддя О.О. Мусієнко