Справа № 456/823/26
Провадження № 2/456/1049/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(ЗАОЧНЕ)

11 травня 2026 року місто Стрий 

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючої судді Гули Л. В. ,
з участю секретаря    Дверій Ю.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Стрию цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Дуброва» про дострокове розірвання договору оренди землі, стягнення заборгованості та пені за період прострочення,

ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад позицій сторін.
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Мундяк М.М. подав до суду позовну заяву, в якій просить: достроково розірвати договір оренди землі, предметом якого є земельні ділянки: кадастровий номер 462538500:03:000:0103, площею 0,62 га та кадастровий номер 462538500:03:000:0104, площею 0,77 га, що розташовані на території Нижньостинавської сільської ради Стрийського району Львівської області, укладений між ОСОБА_1 та ФГ «Дуброва», який зареєстрований виконавчим комітетом Моршинської міської ради Львівської області 10.02.2022; стягнути з ФГ «Дуброва» на користь ОСОБА_1 заборгованість з орендної плати за період з 26.12.2022 по 26.12.2025 в розмірі 22240,00 грн та пеню за період прострочення в розмірі 12810,24 грн, поклавши судові витрати на відповідача.
В обґрунтування поданого позову покликається на те, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,62 га з кадастровим номером 4625385000:03:000:0103 та земельної ділянки площею 0,77 га з кадастровим номером 4625385000:03:000:0104, що розташовані на території Нижньостинавської сільської ради Стрийського району Львівської області. 
Згідно з договором оренди землі позивач передав в оренду Фермерському господарству «Дуброва» належні йому вищевказані дві земельні ділянки. 
Відповідно до пункту 10 даного договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та фіксованому розмірі 4000,00 грн за 1 га, що становить 5560,00 грн на рік. Відповідно до пункту 13 даного договору орендна плата вноситься один раз на рік по закінченню сільськогосподарського року, але не пізніше 25 грудня поточного року. Відповідно до пункту 14 передача продукції та надання послуг у рахунок орендної плати оформляється відповідними актами. Також відповідно до пункту 15 у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,1% несплаченої суми за кожний день прострочення. Станом на 02.02.2026 ОСОБА_1 не отримував жодної плати за оренду його земельних ділянок від моменту укладення договору. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про сплату оренди, проте відповідачем дані прохання були проігноровані. Відповідно до умов вищевказаного договору станом на 02.02.2026 заборгованість відповідача за договором оренди землі становить 35050,24 грн, яка в добровільному порядку не погашається, а тому позивач звертається до суду з даним позовом.
Відповідач не скористався правом на подання відзиву.
Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило.

Процесуальні рішення, постановлені по справі.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 лютого 2026 року головуючим суддею у справі визначено суддю Гулу Л.В. /а.с. 18/
Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18.02.2026 позовну заяву ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Дуброва» про дострокове розірвання договору оренди землі, стягнення заборгованості та пені за період прострочення прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 03.03.2026. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі /а.с. 19/.
Ухвалою суду від 03.03.2026 підготовче судове засідання відкладено на 17.03.2026 у зв`язку з неявкою відповідача /а.с. 25/.
Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17.03.2026 закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 02.04.2026 /а.с. 30/.
Ухвалою суду від 02.04.2026 судове засідання відкладено на 21.04.2026 у зв`язку з неявкою відповідача /а.с. 35/.

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його та позивача відсутності, не заперечує проти проведення судом заочного розгляду справи.
Відповідач ФГ «Дуброва», будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, повторно на виклик суду не з`явився, про причину неявки не повідомив, відзив на позов не подав, тому суд відповідно до ст. 280 ЦПК України розглянув справу заочно за його відсутності на підставі наявних у ній доказів.
У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 05 вересня 2022 року в справі № 1519/2-5034/11 висловив висновок про застосування норми права та вказав, що для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 21.04.2026, є дата складення повного тексту судового рішення – 11.05.2026.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено та підтверджується долученими до матеріалів справи копіями Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 078647 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.10.2020, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,62 га з кадастровим номером 4625385000:03:000:0103 та земельної ділянки площею 0,77 га з кадастровим номером 4625385000:03:000:0104, що розташовані на території Нижньостинавської сільської ради Стрийського району Львівської області. Вказана інформація підтверджується відповідними витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с. 10-13/.
Також судом встановлено та підтверджується відповідним договором оренди та відповідними витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що земельні ділянки: кадастровий номер 462538500:03:000:0103, площею 0,62 га та кадастровий номер 462538500:03:000:0104, площею 0,77 га, що розташовані на території Нижньостинавської сільської ради Стрийського району Львівської області, перебувають на праві оренди у ФГ «Дуброва» на підставі укладеного договору оренди між ОСОБА_1 та ФГ «Дуброва», який зареєстрований виконавчим комітетом Моршинської міської ради Львівської області 10.02.2022, строк дії договору оренди 10 років, номери запису про право 64245477, 64245042 /а.с. 9, 14-15/.
Відповідно до п. 9 договір укладено на 10 (десять) років.
Відповідно до пункту 10 даного договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та фіксованому розмірі 4 000 грн за 1 га, що становить 5560,00 грн на рік.
Відповідно до пункту 13 даного договору орендна плата вноситься один раз на рік по закінченню сільськогосподарського року, але не пізніше 25 грудня поточного року.
Відповідно до пункту 14 договору оренди землі передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами.
Також, відповідно до пункту 15 договору в разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,1% несплаченої суми за кожний день прострочення.
Згідно з проведеним позивачем розрахунком станом на 02.02.2026 заборгованість відповідача за договором оренди землі становить 35050,24 грн, з яких: 22240,00 грн – заборгованість з орендної плати; 12810,24 грн – пеня. 
Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу оренди землі та, на думку позивача, неналежного виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з виплати орендної плати за договором оренди землі, що є підставою для розірвання такого.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У даній справі, яка є предметом розгляду, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ФГ «Дуброва» про дострокове розірвання договору оренди землі, стягнення заборгованості з орендної плати та пені за період прострочення.
ОСОБА_1 (орендодавець) посилався на те, що ФГ «Дуброва» (орендар) не виконав обов`язок зі сплати орендної плати за 2022-2025 роки, що є істотним порушенням умов укладеного між ними договору оренди землі, покликаючись на відповідні норми ЦК України та Закону України «Про оренду землі», у тому числі на статтю 651 ЦК України, пункт «д» частини першої статті 141 ЗК України.
Щодо розірвання договору оренди землі.
Серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків законодавець у пункті 1 частини другої статті 11 ЦК України вирізняє, зокрема, договори.
За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
У частині першій статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов.
Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (частина друга статті 792 ЦК України). 
Правилами частини першої статті 2 Закону України «Про оренду землі» визначено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Отже, оренда землі є окремим випадком найму майна, загальні правила якого визначені приписами цивільного (приватного) права. Відповідно й законодавче регулювання підстав припинення права оренди землі складається з норм цивільного та земельного законодавства.
За загальним правилом частини першої статті 651 ЦК України, яке застосовується до будь-яких цивільних (приватноправових) правовідносин з приводу зміни або розірвання цивільних (приватноправових) договорів, така зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Винятком з цього правила (про те, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін) є приписи частини другої статті 651 ЦК України, що надають суду повноваження зі зміни або розірвання договору (без наявності згоди сторін), проте у випадках, визначених законом. Тож загальне правило про розірвання та зміну договору без згоди сторін на підставі рішення суду передбачене у частині другій статті 651 ЦК України, що визначає універсальні засади, застосовні до усіх видів приватноправових договорів.
З огляду на наведені правила абзацу першого частини другої статті 651 ЦК України як цивільне законодавство, так і земельне передбачає окремі приклади його застосування, що мають характер загальних для усіх цивільних відносин (у разі істотного порушення цивільного договору іншою стороною), а також характер спеціалізованих - для інших приватноправових договорів та для інших окремо застережених у законі видів порушень цивільних договорів (зокрема, окремі правила статті 141 ЗК України, застосовні до догорів оренди землі).
Спеціальними у врегулюванні розірвання договору оренди землі є приписи статті 32 Закону України «Про оренду землі», а також статті 141 ЗК України, пункт «д» частини першої якої передбачає, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.
Функціональним призначенням ЦК України у врегулюванні спірних відносин є деталізація та диференціація факту систематичної несплати орендної плати як підстави припинення договору оренди землі шляхом його розірвання.
Ця деталізація та диференціація здійснюється відповідно до частини другої статті 651 ЦК України, якою передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Водночас, істотним відповідно до цієї норми права є таке порушення стороною договору його умов, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала під час укладення договору.
Потреба деталізації та диференціації систематичної несплати орендної плати під час застосування пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України обумовлена надзвичайно узагальненим формулюванням категорії «систематична несплата земельного податку або орендної плати» як однієї з підстав припинення права оренди землі.
Оскільки на практиці така систематична несплата може бути повною або частковою (недоплата), то цілком очевидно, що законодавець врегулював відносини оренди землі з огляду на те, що специфічні підстави припинення права оренди землі, зокрема, за систематичну повну несплату орендної плати за землю, визначені відповідними нормами ЗК України, а нормами ЦК України надається можливість додаткової оцінки саме часткової несплати (недоплати) орендної плати за землю та її кваліфікації як істотного порушення договору в контексті з`ясування наявності підстав для його розірвання.
До того ж потрібно враховувати, що коли норма закону закінчується словами «якщо інше не встановлено законом або договором» (або інше подібне формулювання), як от у частині першій статті 651 ЦК України, то це означає, що правила спеціального закону або домовленість сторін договору можуть скасувати дію відповідної загальної правової норми шляхом запровадження іншого правила поведінки, розрахованого на ту ж саму фактичну ситуацію, на яку була розрахована така норма.
У частині другій статті 651 ЦК України використано дещо іншу формулу закінчення «та в інших випадках», що дозволяє зробити висновок, що правило, викладене у цій правовій нормі, не може бути скасоване (ані спеціальним законодавством, ані домовленістю сторін), а може бути винятково доповнене - спеціальним законодавством або домовленістю сторін.
З наведеного можна зробити висновок, що приписи про підстави припинення права користування земельною ділянкою, визначені пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України (систематична несплата орендної плати), та правила частини другої статті 651 ЦК України, якими передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, співвідносяться як такі, що не суперечать одні одним, а навпаки - доповнюють одні одних.
Такі правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2024 року в справі № 918/391/23, провадження № 12-19гс24.
Щодо розірвання договору оренди землі на підставі пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України.
Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України «Про оренду землі»).
Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди, зокрема, є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, а приписи статей 24, 25 цього Закону визначають права та обов`язки орендодавця та орендаря, зокрема, право орендодавця вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди і своєчасного внесення орендної плати, а також право орендаря самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі.
Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку, а в разі оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також орендної плати за водний об`єкт (абзац п`ятий частини першої статті 24 Закону України «Про оренду землі»). 
Орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також і орендну плату за водний об`єкт (частина друга статті 25 Закону України «Про оренду землі»).
Підстави припинення договору оренди землі - це законодавчо закріплені обставини, які передбачають припинення договірних відносин.
Відповідно до спеціальної норми частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.
Згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.
Отже, для того, щоб констатувати наявність підстав для припинення права користування земельною ділянкою згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України, суд має встановити такі обставини як «систематичність» та «несплату», зокрема, орендної плати.
Велика Палата Верховного Суду в постанові № 918/391/23 від 20.11.2024 звертала увагу на те, що під систематичністю під час вирішення приватноправових спорів розуміються два та більше випадки несплати орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами договору. Натомість разове порушення такої умови договору не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання. Судова практика у розумінні поняття «систематичність» у подібних правовідносинах є усталеною (постанови Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду: від 06 березня 2019 року в справі № 183/262/17, від 01 квітня 2020 року в справі № 277/1186/18-ц, від 29 липня 2020 року в справі № 277/526/18, від 20 серпня 2020 року в справі № 616/292/17, від 08 травня2024 року в справі № 629/2698/23; постанови Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду: від 24 листопада 2021 року в справі № 922/367/21, від 04 липня 2023 року в справі № 906/649/22, від 20 лютого 2024 року в справі №917/586/23, від 02 квітня 2024 року в справі № 922/1165/23 та інші).
Щодо поняття «несплата», вжите у пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України, то його потрібно розуміти саме як повну несплату орендної плати.
Такий висновок є логічним та виправданим, оскільки поняття «несплата» та «недоплата» не є тотожними. Оскільки в конструкції згаданої правової норми не наведено жодного означення до слова «несплата», можна виснувати, що законодавець у згаданій правовій нормі не передбачив жодної альтернативи повної несплати, тобто не визначив, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є не лише систематична несплата, а й систематична недоплата орендної плати.
До того ж потрібно враховувати, що розмір недоплати може варіюватися орієнтовно від 1 % до 99 % суми належної орендної плати, що не може не впливати на ступінь порушення прав власника землі та оцінку істотності такого порушення.
Протилежне розуміння, а саме, якщо вважати підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України, зокрема, й сплату орендної плати не в повному обсязі (часткове виконання зобов`язання), навряд чи буде справедливим та розумним, оскільки під дію цієї спеціальної норми права підпадатимуть і незначні (неістотні) порушення, наприклад, систематична недоплата 1,00 грн з 10000,00 грн орендної плати. За таких обставин суди будуть змушені на підставі пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України розривати договори оренди землі всупереч принципу збереження договору.
Цей підхід надасть можливість орендодавцю вимагати розірвання договору оренди землі в тому разі, коли несплата орендної плати є частковою та зумовлена, зокрема, виникненням спору між сторонами з приводу порядку нарахування та розміру орендних платежів. Таке тлумачення норм права порушуватиме баланс інтересів сторін у договірних відносинах, надавши власнику землі більше переваг у порівнянні з її орендарем.
Потрібно враховувати, що правова природа відносин оренди землі, яка зазвичай передбачає тривале використання такого об`єкта цивільних прав і сталість таких відносин, відповідає інтересам цивільного обігу загалом. Більше того, використання земельної ділянки завжди пов`язане з неодмінними витратами орендаря на її утримання відповідно до цільового призначення цієї ділянки.
Якщо дотримуватися згаданого протилежного підходу, то договір буде під постійною загрозою його розірвання, що порушить принцип сталості відносин з використання землі, що своєю чергою стимулюватиме орендаря ставитися до орендованої земельної ділянки у споживацький спосіб, не дбати про неї, не вкладати кошти у покращення чи належне утримання такого особливого виду майна, тобто, призведе до того, що орендар не буде обирати таку поведінку, яка більшою мірою відповідала б ознакам доброго господаря стосовно орендованої ним землі.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2024 року в справі №918/391/23 (провадження № 12-19гс24) зазначено, що підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України є саме систематична, тобто неодноразова (два та більше випадків), повна несплата орендної плати. Ця спеціальна правова норма у такому випадку є самостійною та достатньою, і звертатися до більш загальної норми частини другої статті 651 ЦК України немає потреби, оскільки вона передбачає саме додаткову (до основної) підставу для розірвання договору оренди землі.
Позивач вказує на повне неотримання орендної плати за 2022-2025 роки, тобто, за весь час відносин: з моменту укладення договору оренди землі та до моменту звернення до суду.
Матеріали справи не містять відомостей про сплату орендної плати у визначеному договором розмірі. Не надані такі й відповідачем.
Таким чином, у спірних правовідносинах наявні підстави для розірвання договору оренди землі в судовому порядку.
Щодо стягнення заборгованості
Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 531 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (частина 1 статті 611 ЦК). Відповідно до частин 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до частини 2 статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
При цьому, згідно з частиною шостою статті 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 (орендодавець) посилався на те, що ФГ «Дуброва» (орендар) не виконав обов`язок зі сплати орендної плати за 2022-2025 роки.
Вирішуючи спір у частині вимог позивача про стягнення заборгованості зі сплати орендної плати за договором оренди землі та пені, суд надає оцінку положенням укладеного між сторонами договору оренди землі та зробленому позивачем розрахунку заборгованості, а також нормативно-правовим актам, які регулюють спірні правовідносини.
Так, відповідно до пункту 10 даного договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та фіксованому розмірі 4000 грн за 1 га, що становить 5560, 00 грн на рік.
Відповідно до пункту 13 даного договору орендна плата вноситься один раз на рік по закінченню сільськогосподарського року, але не пізніше 25 грудня поточного року.
Відповідно до пункту 14 договору оренди землі передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами.
Також відповідно до пункту 15 договору в разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,1% несплаченої суми за кожний день прострочення.
Судом встановлено, що станом на день звернення до суду ОСОБА_1 не отримував жодної плати за оренду його земельних ділянок від моменту укладення договору.
Відповідно до умов вищевказаного договору станом на 02.02.2026 заборгованість відповідача за договором оренди землі становить 35050, 24 грн, з яких: 22240,00 грн – заборгованість з орендної плати; 12810,24 грн – пеня, а тому суд погоджується з розрахунком розміру заборгованості, наданим позивачем. Відтак саме такий розмір заборгованості підлягає стягненню з ФГ «Дуброва» на користь ОСОБА_1 .
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
А відтак інші доводи позивача не аналізуються судом та не спростовуються, оскільки на висновки суду про наявність підстав для задоволення позову не впливають.
На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви.
В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.
Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення з урахуванням встановлених судом обставин.

Щодо судових витрат.
Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Так, понесені позивачем документально підтверджені судові витрати, а саме: сплачений судовий збір у розмірі 2662,40 грн, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
Доказів понесення позивачем інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, матеріали справи не містять.
Керуючись ст. 10, 12, 76-81, 89, 137, 141, 258, 259, 263, 265, 280-283 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити.
Розірвати договір оренди землі, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_1 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Стрийським РВ УМВС України у Львівській області 03.12.1997; РНОКПП НОМЕР_2 ) та Фермерським господарством «Дуброва», (код ЄДРПОУ 39172577, адреса: 82489, Львівська область, Стрийський район, село Воля-Задеревацька, вул. Садова, 13), предметом якого є земельні ділянки: кадастровий номер 462538500:03:000:0103, площею 0,62 га, та кадастровий номер 462538500:03:000:0104, площею 0,77 га, що розташовані на території Нижньостинавської сільської ради Стрийського району Львівської області, укладений між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Дуброва», який зареєстрований виконавчим комітетом Моршинської міської ради Львівської області 10.02.2022.
Стягнути з Фермерського господарства «Дуброва», (код ЄДРПОУ 39172577, адреса: 82489, Львівська область, Стрийський район, село Воля-Задеревацька, вул. Садова, 13) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_1 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Стрийським РВ УМВС України у Львівській області 03.12.1997; РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість з орендної плати в розмірі 22240,00 грн (двадцять дві тисячі двісті сорок грн 00 коп.), пеню за період прострочення в розмірі 12810,24 грн (дванадцять тисяч вісімсот десять грн 24 коп.) та 2662,40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві грн 40 коп.) судового збору 
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 11 травня 2026 року.

Суддя      Л.В.Гула