ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4595/26 Справа № 175/7572/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Васюченко О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Петешенкової М.Ю., Макарова М.О.,
за участю секретаря судового засідання — Усенко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства “Транс Логістик” на рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2026 року, у складі судді Васюченко О.Г., по справі № 175/7572/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства “Транс Логістик”, третя особа - ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, – 

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, пред`явленою до ПП “Транс Логістик”, визначивши третьою особою ОСОБА_2 , на предмет стягнення з відповідача матеріальної шкоди, завданої працівником відповідача у ДТП у розмірі 116 393,62 грн, витрати на евакуацію транспортного засобу у розмірі 9800 грн, витрати, понесені на оцінку завданого збитку у розмірі 8800 грн, моральну шкоду у розмірі 30 000 грн та судові витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн, судовий збір за подання позову у розмірі 1561,93 грн, обґрунтовуючи це тим, що 13 вересня 2024 року ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «MAN TGM», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу і безпечно керувати ним, не стежив за дорожньою обстановкою та не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Opel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 на праві власності, чим порушив вимоги п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України ”.
Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 листопада 2024 року, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, яка залишилась без змін постановою Київського апеляційного суду від 13 січня 2025 року.
На момент ДТП ОСОБА_2 знаходився у трудових відносинах з ПП “Транс Логістик”, а цивільно-правова відповідальність останнього, як власника транспортного засобу «MAN TGM», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована в АТ «АС «Інго» полісом ОСЦПВ №220070577, де ліміт страхового відшкодування встановлений у розмірі 160 000 грн. 
Страховою компанією було виплачено страхове відшкодування позивачеві у розмірі 158 350 грн, що є повним виконання страхової компанії свого обов`язку.
Реалізуючи свої права, передбачені ст.34 ЗУ “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” від 01 липня 2004 року №1961-ІV, та враховуючи повне виконання страховою компанією зобов`язань за страховим полісом, позивач 21 листопада 2024 року звернулася до судового експерта Абрамкіна Б.П., за висновком якого від 30 січня 2025 року, вартість матеріального збитку завданого власнику ОСОБА_1 , пошкодженням транспортного засобу «Opel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, на дату оцінки 13 вересня 2024 року дорівнює ринковій вартості на дату ДТП та складає 274 901,62 грн, що значно перевищує розмір виплаченого страхового відшкодування. Разом з цим експертом визначено, що після отриманих пошкоджень пошкоджений автомобіль підлягає утилізації, оскільки його відновлення є економічно недоцільним. Позивач не заперечує, що її автомобіль вважається фізично знищеним, а залишки його погоджується передати особі, винній у скоєнні ДТП. 
Позивач наголошує, що до винної у ДТП особи перейшов обов`язок відшкодування розміру матеріальної шкоди, яка не покрита страховою компанією у розмірі 116 393,62 грн, що складає різницю між встановленим розміром матеріальної шкоди та розміром виплати страхового відшкодування, а оскільки ОСОБА_2 на момент ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем, тому саме відповідач і несе тягар такого відшкодування у зазначеному розмірі.
Разом з цим позивач зазначала, що на відповідача покладається обов`язок у відшкодування витрачених нею коштів на отримання висновку експерта у розмірі 8800 грн, які вона фактично сплатила, витрати, понесені нею на евакуацію автомобіля з місця ДТП у розмірі 9800 грн та моральна шкода, яку вона оцінює у 30 000 грн. Крім цього позивач наголошує на понесенні нею витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн та 1561,93 грн сплачений судовий збір за подання цього позову. Вважає, що її майнові права порушені з боку відповідача, відновлення яких вона очікує по суду.
Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2026 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ПП «Транс Логістик», третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП - задоволено.
Стягнуто з ПП «Транс Логістик» на користь ОСОБА_1 - 116 393,62 грн - в якості відшкодування матеріальної шкоди пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу.
Стягнуто з ПП «Транс Логістик» на користь ОСОБА_1 30 000,00 грн - в якості відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ПП «Транс Логістик» на користь ОСОБА_1 - 9800,00 грн - витрат понесених на евакуацію транспортного засобу.
Стягнуто з ПП «Транс Логістик» на користь ОСОБА_1 - сума витрат понесених на правову допомогу в розмірі 15 000 грн.
Стягнуто з ПП «Транс Логістик» на користь ОСОБА_1 сума витрат понесених на оцінку завданого збитку в розмірі 8800 грн.
Стягнуто з ПП «Транс Логістик» на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1561,93 грн.
Зобов`язано ОСОБА_1 передати ПП «Транс Логістик» залишки транспортного засобу ОPEL ASTRА, реєстраційний номер НОМЕР_2 , після відшкодування ПП «Транс Логістик» матеріальної шкоди у розмірі 116 393,62 грн (а.с.184-189). 
Рішення суду мотивовано доведеністю позивачем позовних вимог, пред`явлених до ПП «Транс Логістик» щодо відшкодування матеріального збитку, завданому позивачеві їх працівником, визначеному висновком експерта, що не покрито страховою виплатою, враховуючи понесені позивачем судові витрати на отримання висновку експертизи, оплату послуг з евакуації автомобіля, моральної шкоди та витрати на правову допомогу разом із судовим збором, оплаченим позивачем при поданні позову до суду. Разом з цим суд першої інстанції вважав за доцільне зобов`язати позивача передати залишки автомобіля відповідачеві, однак тільки після відшкодування матеріального збитку.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ПП “Транс Логістик” у лютому 2026 року засобами поштового зв`язку подало апеляційну скаргу (а.с.195-200), де просило задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасувати та змінити рішення шляхом зменшення розміру матеріальної шкоди до розміру 15 401,50 грн та розміру моральної шкоди до 5000 грн, здійснивши перерозподіл судових витрат. В частині зобов`язання позивача у передачі відповідачеві залишків автомобіля скасувати, посилаючись на те, що автомобіль є фізично знищеним та в цьому випадку, за правилами ст. 30 ЗУ “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів”, відшкодуванню підлягає лише розмір між ринковою вартістю автомобіля до ДТП та після нього. За висновком експерта, наданим позивачем, така ринкова вартість встановлено до ДТП у розмірі 274 901,62 грн, а утилізаційна вартість, тобто, після ДТП, становить 101 15012 грн. Враховуючи виплату позивачеві страхового відшкодування у розмірі 158 350 грн, відшкодуванню відповідачем підлягає розмір шкоди, що не покритий страховою виплатою у 15 401,50 грн. 
Разом з цим скаржник наголошує, що він не надавав своєї згоди на отримання залишків автомобіля позивача, а позивачем такі вимоги не заявлялись, тому вважав, що, зобов`язуючи позивача на передачу таких утилізаційних залишків автомобіля, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог при розгляді цієї справи, що суперечить ч.1 ст. 13 ЦПК України.
Крім цього, суд першої інстанції не врахував, що для встановлення наявності у позивача права на відшкодування моральної шкоди, підставами зазначалось факт неможливості у її чоловіка користуватись автомобілем та понесення нею тягара судових справ, оскільки водій ОСОБА_2 при розгляді справи про адміністративне правопорушення заперечував свою вину у скоєнні ДТП, тому не доведено позивачем нанесення відповідачем позивачеві моральної шкоди у розмірі 30 000 грн, що є завищеним розміром. Натомість скаржник відзначає, що стягнутий рішенням суду першої інстанції має бути зменшений до 5000 грн, що буде співмірним та відповідати принципам розумності та справедливості і не призведе до безпідставного збагачення потерпілої у ДТП особи за рахунок відповідача.
Позивач ОСОБА_1 своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористалась та відзиву на апеляційну скаргу не подавала, але, в силу ч.3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву не перешкоджає перегляду судового рішення у справі.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення з частковим задоволенням вимог позивача, з наступних підстав.
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.
Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).
Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав доведеним, що позивачеві з боку відповідача, тобто, діями його працівника, завданому матеріальну шкоду, розмір якої визначено висновком експерта у 274 901,62 грн, встановивши при цьому факт фізичного знищення автомобіля позивача. Також суд першої інстанції врахував виплату страхового відшкодування у розмірі 158 350 грн та вважав відповідальністю відповідача відшкодування збитку, що не покритий страховою виплатою, у розмірі 116 393,62 грн. Разом з цим вважав доведеним, що відповідачеві належить відшкодувати у витрати позивача, понесені нею на отримання висновку експертизи у розмірі 8800 грн та витрати на евакуацію автомобіля у розмірі 9800 грн, що доведено позивачем належним доказами. Також суд першої інстанції вважав, що позивач зазнала значних матеріальних збитків, а тому і моральних страждань, що суттєво змінило її звичний спосіб життя та нормальний устрій, що відповідає заявленому нею розміру моральної шкоди у 30 000 грн. Витрати понесені позивачем на правничу допомогу суд першої інстанції вважав також повністю доведеними. Суд першої інстанції керувався при розгляді справи положеннями ст.22,23,1166,1167,1187,1172,1194 ЦК України та ст. 30 ЗУ №1961-ІV. 
Колегія суддів не погоджується як зі встановленими обставинами справи, так і з висновками суду першої інстанції.
Так, судом першої інстанції встановлено, 13 вересня 2024 року приблизно о 11 год. 31 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «MAN TGM», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу і безпечно керувати ним, не стежив за дорожньою обстановкою та не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Opel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_2 , чим порушив вимоги п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 14 листопада 2024 року накладено на ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 850 гривень. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 гривень 60 копійок.
13 січня 2025 Київським апеляційним судом апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 14 листопада 2024 залишено без змін.
Дана обставина є преюдиційною, в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України, для розгляду цієї справи.
Отже, в результаті ДТП, яка відбулась 13 вересня 2024 року з вини ОСОБА_2 , майну позивача було спричинено значні пошкодження, що є збитками, які, станом на час подання позову до суду, не відшкодовано в повному обсязі.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ № НОМЕР_3 автомобіль марки «Opel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_2 належить ОСОБА_1 на праві власності.
З матеріалів справи про адміністративне правопорушення судом першої інстанції встановлено, що автомобіль марки MAN TGM державний номер НОМЕР_1 на праві власності належить ПП «Транс Логістик».
З наданої відповідачем довідки №99-ок від 16 вересня 2024 року судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 дійсно працює в ПП «Транс Логістик» на посаді водія автотранспортних засобів з 21 квітня 2017 року (Наказ №74-к від 21.04.2017 р.).
Отже доданими до матеріалів справи доказами встановлено, що ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ПП «Транс Логістик» ЄРДПОУ 34307753 та в силу трудового договору виконував службові обов`язки під час настання дорожньо-транспортної пригоди. Тобто, ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення під час виконання ним службових обов`язків.
На момент ДТП транспортний засіб MAN TGM державний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №220070577 АТ «СК «Інго» та згідно полісу №220070577 страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну третіх осіб становить 160 000 грн.
На підставі ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачем було подано заяву про страхове відшкодування, яку було направлено на адресу АТ «СК «Інго».
За результатами розгляду заяви про виплату страхового відшкодування за договором ОСЦПВ №220070577, АТ «СК «Інго» було здійснено страхове відшкодування позивачу в розмірі 158 350 грн, тобто, в межах страхового ліміту, встановленого для відшкодування одному потерпілому за шкоду, заподіяну його майну.
21 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернулася до судового експерта, з яким укладено Договір №2189 від 22 листопада 2024 року на проведення автотоварознавчого дослідження КТЗ OPEL ASTRA реєстраційним номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску, з метою визначення вартості матеріального збитку завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 13 вересня 2024року о 11год 31хв на автодорозі М-03 Київ-Харків-Довжанський 130 км, для подальшого звернення до суду.
Відповідно до Висновку №2189 від 30 січня 2025 року вартість матеріального збитку завданого власнику ОСОБА_1 , пошкодженням транспортного засобу OPEL ASTRA реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, на дату оцінки 13 вересня 2024 року дорівнює ринковій вартості на дату ДТП та складає: 274 901,62 грн.
Висновком експерта №2189 від 30 січня 2025 року встановлено, що фактичний розмір завданого позивачу збитку значно перевищує ліміт, що встановлений страховиком у полісі.
Також відповідно до Висновку №2189 від 30 січня 2025 року автомобіль OPEL ASTRA реєстраційний номер НОМЕР_2 , після отриманих пошкоджень підлягає утилізації, оскільки його відновлення є економічно недоцільним.
Разом з цим судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , як власник транспортного засобу, визнає, що автомобіль OPEL ASTRA реєстраційний номер НОМЕР_2 являється фізично знищеним та погоджується передати залишки особі, відповідальній за заподіяння шкоди.
Таким чином, судом встановлено, що невідшкодованою залишилася сума збитку, виходячи з наступного розрахунку: 274 901,62 (розмір матеріального збитку) - 158 350 (розмір страхового відшкодування) = 116 393,62 грн. 
Суд першої інстанції, з`ясовуючи характер спірних правовідносин, хоча і вірно визначив характер спірних правовідносин, однак, не застосував норму ст. 30 ЗУ №1961-ІV, зазначивши таку норму матеріального права у своєму рішенні. 
Так, у відповідності до ст. 30 зазначеного Закону, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ч.1 ст. 1172 ЦК Україниюридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. 
Постановою Верховного Суду від 17 січня 2024 року у справі № 554/4401/22 встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. 
Колегія суддів, погоджуючись із доводами скаржника, відзначає, що суд першої інстанції, помилково вважаючи розмір відповідальності у матеріальній шкоді відповідача у 116 393,62 грн, не врахував зазначених вище положень спеціального Закону України для цих правовідносин, та вважав мірою відповідальності відповідача різницю між повним розміром матеріальної шкоди, встановленої висновком експерта, та фактично виплаченим розміром страхового відшкодування, як це передбачає положення ст. 1194 ЦК України. Натомість, у відповідності до ст. 30 ЗУ«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» належить відшкодувати відповідачем позивачеві різницю між вартістю транспортного засобу до ДТП, що становить 274 901,62 грн, у відповідності до висновку експерта від 30 січня 2025 року, та вартістю автомобіля після ДТП, в даному випадку розмір вартості утилізації залишків автомобіля у розмірі 101 150,12 грн.
Дана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 363/2222/16-ц, від 14 березня 2018 року у справі № 337/5881/14-ц; від 15 березня 2018 року у справі № 564/2464/14-ц; від 04 квітня 2018 року у справі № 758/8578/15-ц; від 18 квітня 2018 року у справі № 361/3094/15-ц; від 13 червня 2018 року у справі № 444/577/16-ц; від 31 жовтня 2018 р, справа № 343/2372/15-ц; від 12 грудня 2018 р, справа № 466/7010/16; від 18 грудня 2018 р, справа № 524/561/16-ц; від 30 січня 2019 року у справі № 753/21303/16-ц.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). 
Згідно з приписами ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 
Колегія суддів наголошує, що належить врахувати фактично виплачену суму страхового відшкодування страховиком, де застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, у розмірі 158 350 грн, що не заперечується сторонами, а тому колегія суддів вважає, що позивачем доведеним є розмір матеріальної шкоди, що не покритий страховою виплатою у 15 401,50 грн (274 901,62 грн (вартість автомобіля позивача до ДТП) — 101 150,12 грн (утилізаційна вартість пошкодженого автомобіля — 158 350 грн (виплачене страхове відшкодування), що і є реальними збитками позивача, які належить відшкодувати відповідачем.
Разом з цим також підлягає відшкодуванню з боку відповідача і послуги на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП у розмірі 9800 грн, згідно Акту виконаних робіт складеного ФОП « ОСОБА_3 », та вартість послуг експерта за надання висновку з визначення матеріальної шкоди у розмір 8800 грн, згідно платіжної інструкції від 03 лютого 2025 року, як збитки позивача при ДТП, що підтверджується фактичною оплатою позивачем цих сум у відповідності до наданих у матеріалах справи доказів, факт чого скаржником не заперечується.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
2. Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
3. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
4. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Заявляючи про відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000 грн, позивачеві належить довести заявлений розмір такої шкоди у відповідності до завданих саме їй фізичних та душевних страждань, приниження честі та гідності, порушення нормального способу життя. 
Як зазначено в обґрунтування позовної вимог щодо моральної шкоди, автомобіль позивачем було придбано у червні 2024 року, тоді як ДТП відбулась у вересні 2024 року з вини водія відповідача, чим завдана їй психологічна травма, враховуючи прикладання позивача значних фінансових зусиль для придбання цього автомобіля. Також позивачем зазначено підставу для відшкодування моральної шкоди те, що в неї змінився звичайний устрій життя, враховуючи вибуття її чоловіка до війська на бойові завдання та вирішення питань після ДТП самостійно, тим більше, що ОСОБА_2 заперечував свою вину у скоєнні ДТП. 
Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Колегія суддів вважає доведеним розмір моральної шкоди у розмірі 5 000 грн, враховуючи незначну тяжкість змін у житті позивача та визнання скаржником такого розміру шкоди, що буде співмірним та відповідати принципам розумності та справедливості і не призведе до безпідставного збагачення потерпілої у ДТП особи за рахунок відповідача.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц.
Враховуючи вищенаведене та приймаючи доводи скаржників, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та не відповідає фактичним обставинам справи, адже не вірно з`ясовано правову природу позову в частині встановлення розміру матеріального відшкодування, так і матеріальних та процесуальних норм діючого законодавства, які регулюють спірні правовідносини.
Разом з тим, належить наголосити, що належить врахувати усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. 
Доводи апеляційної скарги у вищенаведеній частині колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу, враховуючи, що питання, які зазначені в апеляційній скарзі судом першої інстанції вирішені були не вірно. 
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм процесуального та матеріального права. 
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню в в частині солідарного стягнення розміру матеріальної шкоди, що не покрита страховиком з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.
Також, на підставі ст. 141 ЦПК України, зі скасуванням рішення суду першої інстанції в частині колегія суддів вважає за необхідне переглянути і стягнуті судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно п.п.1, 4 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Так, у відповідності до наданого Акту виконаних робіт від 30 березня 2025 року за договором №14/Ц-25 про надання правової допомоги від 01 березня 2025 року, розмір витрат позивача ОСОБА_1 на послуги адвоката Антосина Р.С. зазначений у загальному розмірі 15 000 грн, де аналіз та вивчення матеріалів справи, надання консультацій, проведення переговорів за вартістю 3000 грн, досудове врегулювання шляхом направлення підготовки та направлення досудової вимоги про відшкодування кшоди вартістю 3000 грн та підготовка та подання позовної заяви вартістю 9000 грн (а.с.23).
У додатковій постанові від 07 липня 2021 року у справі №910/12876/19 ВП ВС підтвердила, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має права втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом. Проте цей розсуд повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч.4 ст.126 ГПК. Ці критерії суд застосовує за наявності доказів, що надані стороною, яка вказує на неспівмірність витрат (постанова КГС від 13 червня 2019 року у справі №922/1350/18). 
За наведених обставин та враховуючи судову практику з цього питання, колегія суддів доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, що буде співмірно як із задоволеною до стягнення матеріальною та моральної шкодою на користь позивача, так і проведеною адвокатом реальною роботою з подання позову до суду.
За таких обставин належить стягнути, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача і сплачений позивачем судовий збір за подання позову у розмірі 1211,20 грн, враховуючи результати розгляду апеляційної скарги та зменшення суми стягнення. 
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, –

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства “Транс Логістик” — задовольнити.
Рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2026 року —  скасувати та ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства “Транс Логістик”, третя особа - ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП — задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства “Транс Логістик”, ЄДРПОУ34307753, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , матеріальну шкоду у розмірі 15 401,50 грн, витрати на евакуацію автомобіля у розмірі 9800 грн, витрати на оцінку завданого збитку у розмірі 8800 грн, моральну шкоду у розмірі 5000 грн, витрати на правничу допомогу 10 000 грн та судовий збір у розмірі 1 211,20 грн, а всього — 50 212,70 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
Вступна та резолютивна частини постанови проголошені “26” травня 2026 року.
Повний текст постанови складено “05” червня 2026 року. 

Головуючий:         В.С. Городнича

Судді:          М.Ю. Петешенкова

М.О.Макаров