ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2026 р. 	Справа № 440/11670/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Семененко М.О.,
Суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Полтавської митниці на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.01.2026, головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова, м. Полтава у справі № 440/11670/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Полтавської митниці   
про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Полтавської митниці (далі відповідач), в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 19.08.2025 року №UА806070/2025/000011/2 прийняте Полтавською митницею;
- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA806070/2025/000057 від 19.08.2025 року, прийняту Полтавською митницею;
- судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 442, 40 грн. та витрати на правничу допомогу стягнути з Відповідача за рахунок бюджетних асигнувань.
В обґрунтування позовної заяви позивач вказав на протиправність спірних рішень. Зазначив, що наявні у позивача документи, якими обґрунтовано заявлену митну вартість за першим методом визначення митної вартості товару - ціною договору, дозволяють у належний спосіб перевірити числове значення складових митної вартості товарів та відомості щодо їх ціни. Стверджував, що вказані у спірних рішеннях митного органу про коригування митної вартості товарів підстави для коригування митної вартості не відповідають вимогам Митного кодексу України (далі - МК України), оскільки подані позивачем документи дають можливість визначити митну вартість товару за першим методом.
22.09.2025 до Полтавського окружного адміністративного суду надійшов відзив відповідача на позов, у якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначав, що подані для митного оформлення документи не є достатніми для підтвердження заявленої митної вартості товару. Зазначив, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів відповідає вимогам ст. 55 МК України та Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598 (далі - Наказ №598). Результати процедури консультацій та неприйнятність застосування методів визначення митної вартості товарів, що передують методу, застосованого митним органом (за ціною подібних (аналогічних) товарів), відображені у графі 33 оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів. Зазначено джерела інформації (електронні інформаційні ресурси митних органів), які використовувалися відповідачем при визначенні митної вартості оцінюваного товару, з зазначенням номера та дати митної декларації, що була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваного товару. В графах 27-31 оскаржуваного рішення наведено обрахунки числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, що свідчить про дотримання Полтавською митницею вимог п. 4 ч. 2 ст. 55 МК України. 
Позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що декларантом було подано достатньо документів, які підтверджують заявлену митну вартість товару та в подальшому, згідно до п. 8 ст. 55 МК України, було подано додаткові документи, які також не влаштували відповідача. Підкреслив, що позивачем митна вартість товару була визначена правомірно, на підставі належним чином оформлених документів, в межах, встановлених МК України. 
Відповідач подав заперечення (на відповідь на відзив), в яких зауважив, що відповідачем вивчено зміст інвойсу від 04.08.2025 №AN20040, переклад до нього та звернуто увагу на таке: у лівому верхньому куті міститься напис «Компанія TC Transport GmbH Танненвег 1, 25776 Рем-Фледе-Барген». Згідно мережі інтернет Рем Фледе-Барген це громада (муніципалітет) в Німеччині, яка розташована в землі Шлезвіг-Гольштейн, в районні Дітмаршен. Враховуючи зазначене, без належного документального підтвердження, ставиться під сумнів, що напис на інвойсі від 04.08.2025 №AN20040 вчинено саме керівником компанії TC Transport GmbH.
Надана декларантом без перекладу митна декларація країни експорту 25DE615566160922А6 від 07.08.2025, яка відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України є додатковим документом, який може підтвердити відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар, взагалі не містить відомості про ціну товару.
Також, у ході аналізу цінової інформації, наявної в ЄАІС Держмитслужби (витяг додано до відзиву), яка ґрунтується на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях, встановлено, що актуальна ціна транспортних засобів ідентичної торговельної марки, моделі, року виготовлення та подібних технічних характеристик є значно вищою, що в свою чергу також викликало сумнів у дійсності заявленої вартості товару. Зі змісту витягу можна встановити, що рівень митної вартості, використаний для порівняння є найдешевшим та визначений за 1 методом визначення митної вартості, відповідно визнаний митним органом, отже є остаточним.
Надані додатково декларантом інформаційний лист б/н від 15.08.2025 р. від покупця товару з інформацією про вартість аналогічних товарів з сайту продавця та сайту фірми конкурента; розписка водія про витрату коштів на транспортування тягача від 14.08.2025, рахунок від 04.08.2025 №AN20040, який вже надавався, не спростовують сумніви митного органу та не усунули неповноту поданих документів, які подаються для підтвердження ціни товару відповідно до пп. 4, 5 ч. 2 ст. 53 та ч. 1 ст. 368 МК України.
Наголошує, що твердження позивача про те, що митним органом визначено митну вартість відповідно до положень ст. 64 МК України за резервним методом, не відповідає дійсності, оскільки в графі 31 «Код МВВ митного органу» Рішення зазначено 3 метод та в графі 33 чітко зазначено, що «застосувавши метод визначення митної вартості, передбачений ст. 60 МК України, визначена митна вартість товару ґрунтується на ціні договору щодо подібних (аналогічних) товарів за ЕМД від 16.04.2025 №25UA100380615084U6 (26000 євро), з урахуванням складових митної вартості, заявленої декларантом, а саме транспортні витрати у сумі 27000,0 грн або 558,94 євро».
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28.01.2026 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Полтавської митниці про коригування митної вартості товарів від 19.08.2025 № UА806070/2025/000011/2.
Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA806070/2025/000057 від 19.08.2025.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 6449 (шість тисяч чотириста сорок дев`ять) гривень 86 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Полтавської митниці (вул. Героїв "Азову" (А. Кукоби), буд. 28, м. Полтава, Полтавська область, 36022, код ЄДРПОУ 43997576 ).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що спірною обставиною під час визначення митної вартості сідлового тягача DAF XF 450 FT, що був у використанні, ідентифікаційний номер кузова (VIN): НОМЕР_2 , 2019 року випуску є вартість придбання цього транспортного засобу саме за 11700 Євро.
Вказує, що до митного оформлення транспортний засіб за №25UA806070008054U5 від 19.08.2025 пред`явлено як товар, що переміщується громадянином. Умови та порядок пропуску та оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами регулюються розділом ХІІ Митного кодексу України. Отже, в даному випадку застосуванню підлягають норми ч. 2 ст. 53 МК України у взаємозв`язку із положеннями розділу ХІІ МК України, зокрема щодо документів про оплату товару, на підтвердження фактурної вартості цього товару. 
Відповідно до ч. 1. ст. 368 МК України для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів. При цьому, всупереч ч. 2 ст .53 та ч. 1. ст. 368 МК України декларантом не надано платіжні документи, що підтверджували б факт оплати за оцінюваний товар, касових або товарних чеків, інших документів роздрібної торгівлі, про що чітко зазначено як в повідомленні митного органу декларанту, так і в рішенні про коригування митної вартості від 19.08.2025 №UA806000/2025/000011/2.
Натомість суд першої інстанції, не враховуючи положення ч. 1 ст. 368 МК України та без урахування правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 10.06.2020 № 1.380.2019.004752 та від 12.05.2020 № 1.380.2019.002109, від 18.11.2021 № 160/6478/19, дійшов помилкового висновку, що запис щодо сплати суми готівкою 11.08.2025, який зазначено у інвойсі АН20040 від 04.08.2025, підтверджує вартість товару . При цьому судом не враховано, що інвойс не є банківським платіжним документом, а являється лише запитом до клієнта про необхідність переказу коштів за товари. Крім того, напис в інвойсі не містить розшифровки підпису особи, яка його вчинила, як і відсутні офіційні документальні докази (виписка з торгового реєстру Handelsregisterauzug, установчі документи, тощо), які б дали можливість впевнитися що підпис здійснено саме директором компанії TC Transport GmbH. Тоді як, відповідно до ч. 9 ст. 58 МК України умовами застосування методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту) є об`єктивність даних та їх документальне підтвердження.
Також зазначив, що декларантом надано митну декларацію країни експорту 25DE615566160922А6 оформлену 07.08.2025, без перекладу (до суду надана також без перекладу), що не дозволяє встановити дійсний зміст цього документу, та в якій взагалі відсутні відомості про ціну товару.
При відпрацюванні заходiв, визначених пп. 2.2. п. 2 Методрекомендацій №476 митним органом встановлено, що згідно із наявною у митниці ціновою інформацією здійснено митне оформлення подібного до оцінюваного товар за призначенням (тягач сідельний, призначений для перевезення напівпричепів, вживаний), маркою та моделлю (DAF-модель: XF 450 FT) роком виготовлення (2019),потужністю двигуна (330 кВт), типом двигуна (дизель), об`єм двигуна (10837 куб.см), повна маса (20500 кг) торгівельною маркою (DAF) та фірмою виробником (DAF Trucks N.V.), умовами поставки (EXW – DE (Німеччина)), з митною вартістю на рівні 26800 євро/шт, вартість транспортного засобу за рахунком (ціна товару) становить 26000 євро. Тоді як позивачем заявлено митну вартість за 1-м методом (за ціною договору), на рівні 12258,94 Євро/шт, ціна сідлового тягача DAF XF 450 FT згідно наданого інвойсу – 11700 Євро. При цьому, якісна та вартісна експертиза товару, з огляду на його технічний стан, яка б можливо висвітлила причину такого низького рівня вартості даного товару при відсутності документально підтверджених його суттєвих пошкоджень чи несправностей, до митного оформлення позивачем не подавалась.
В довідці про транспортні витрати б/н від 14.08.2025 (далі – Довідка), складеної в довільній формі, зазначено лише маршрут Німеччина (Tannenweg) – Україна (Кременчук) назву транспортного засобу та VIN, загальна вартість витрат та розподілена вартість до кордону України та в межах України. Калькуляцію заявленої суми в розмірі 27000 грн не наведено: відсутня інформація щодо протяжності маршруту у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розміру тарифної ставки на перевезення товару за 1 кілометр маршруту, що унеможливлює виконання митним органом вимог п. 1 ч. 4 ст. 54 МК України, а саме здійснити точний розрахунок (перевірку) витрат на транспортування від місця завантаження до кордону з Україною. 
Також, в наданій розписці зазначено, що ОСОБА_2 отримав 34000 грн від гр. ОСОБА_1 як сплату та компенсацію за понесені витрати на придбання пального та транспортування вантажного автомобіля. Отже, до вартості транспортних послуг (27000 грн) мала бути включена вартість пального, а також враховуючи маршрут Німеччина – п/п Рава-Руська, дорожній збір на платних автомагістралях в Німеччині та Польщі. Дані показники мали б зазначатись в Довідці, прораховуватись та підтверджуватись документально (квитанції, касові чеки, тощо). Натомість жодних підтверджуючих документів та калькуляції щодо формування вартості послуг з перевезення в розмірі 27000 гривень позивачем не надано ні під час митного контролю ні до Суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. В свою чергу, відмова декларанта надати інші додаткові документи не дозволила митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару. 
Зауважив, що позивачем не використано свого права на підтвердження правильності декларування митної вартості товарів та не виконано покладеного на нього приписами МК України обов`язку в частині надання додаткових документів на вимогу митного органу, що унеможливило прийняття відповідачем першого методу визначення митної вартості товарів як достатньо обґрунтованого. 
Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, що надані під час митного оформлення товару документи підтверджують як вартість самого товару, так і витрати, пов`язані із транспортуванням товару . 
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Зазначив, що при митному оформленні позивачем було надано достовірні відомості, представлені для визначення фактурної вартості товару (транспортного засобу), які містять інформацію, що підтверджує вартість товару, а саме запис щодо сплати суми готівкою 11.08.2025, який зазначено у інвойсі АН20040 від 04.08.2025. 
Суд першої інстанції критично оцінив аргументи відповідача про те, що відмітка про сплату товару зроблена не розбірливо у зв`язку з чим не можна зрозуміти, що вона означає та ким вчинений напис, оскільки вказані висновки митного органу зроблені без надання відомостей або інших доказів, які свідчать про недостовірність зазначеного запису щодо сплати суми готівкою 11.08.2025, який зазначено у інвойсі АН20040 від 04.08.2025, а отже такі висновки зроблені поза розумним сумнів, тому не можуть бути враховані судом як належна підстава для відмови у прийнятті митної декларації. 
Як вбачається із матеріалів справи, транспортування транспортного засобу здійснювалося із Німеччині (Tannenweg) до України (Кременчук), що не заперечується сторонами, для чого Тристаном А.С. на підставі довіреності №1647 від 24.06.2025 був уповноважений громадянин ОСОБА_2 , який надав докази перетинання ним кордону (відмітки в закордонному паспорті). Визначаючи митну вартість за першим методом, декларант відповідно до частини десятої статті 58 МК України до фактурної вартості додав також витрати з перевезення товару до кордону України у сумі 27 000 грн. 
Позивач наголосив, що законодавець не ставить в обов`язок декларанту подання конкретних документів, які підтверджують транспортні витрати.
Для підтвердження понесення позивачем витрат на транспортування відповідачу було надано до митного оформлення довідку про транспортні витрати від 14.08.2025, відповідно до якої вартість транспортування Сідловий тягач DAF XF 450 FT за маршрутом Нмеччині (Tannenweg) - п/п "Рава-Руська-Хребене" (Україна) становить 27 000,00 грн. Хоч довідка і не містить відомостей про протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України, тарифну ставку на перевезення за 1 кілометр маршруту, проте у ній вказаний маршрут та загальна сума витрат на доставку автомобіля. 
При цьому відповідач не надав суду доказу, що така сума є заниженою чи не відповідає загально ринковій ціні в України на перевезення транспортних засобів. Передусім необхідно зауважити, що позивач придбав Сідловий тягач DAF XF 450 FT у компанії TC Transport GmbH як фізична особа; автомобіль на митну територію України доставлявся власним ходом, для чого була видана довіреність №1647 від 24.06.2025, якою уповноважено інших фізичних осіб керувати транспортним засобом. 
Калькуляція складається суб`єктом господарювання (підприємцем, юридичною особою) та передбачає обчислення собівартості одиниці продукції, виконаних робіт та послуг, а також заготівельної собівартості матеріальних цінностей та засобів виробництва за елементами витрат. Те, що позивач надав довідку про понесені ним витрати, не свідчить про їх заниження, адже відповідач не спростував, що вартість витрат на транспортування є неспівмірною, натомість при прийнятті спірного рішення також розрахунок митної вартості за резервним методом провів з урахуванням транспортних витрат – 27000,00 грн або 558,94 євро. Це дає підстави для висновку, що сума витрат на транспортування визнана митним органом. Окрім цих витрат жодних інших витрат позивачем понесено не було, що вбачається зі способу перевезення транспортного засобу.
Наведені обставини, встановлені у цій справі, дали підстави суду першої інстанції для висновку про те, що у відповідача були всі документи, які надавали йому можливість підтвердити визначену позивачем митну вартість товару за ціною договору. Натомість відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у МД, поданих декларантом позивача; не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах. 
Отже, саме лише посилання на наявність у нього інформації про іншу ціну ідентичного товару не є достатньою підставою не визнавати митну вартість, визначену за ціною договору.
У відповідності до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 18.08.2025 для митного оформлення в режимі імпорту ввезеного на територію України товару "Сідловий тягач DAF XF 450 FT, що був у використанні, календарний рік виготовлення - 2019, тип двигуна - дизельний, модельний рік виготовлення - 2019, об`єм двигуна - 10837 куб.см, потужність - 330 кВт, загальна кількість місць – 2, кількість дверей -2, колісна формула – 4х2, знаряджена маса - 7311 кг, повна маса - 20500 кг, країна виробництва - Нідерланди" (далі також товар). Декларант в інтересах позивача в порядку електронного декларування подав МД №25UA806070008054U5. Вартість імпортованого товару становить 11700,00 EUR (еквівалентно 565179.03 грн). Митну вартість визначено на рівні 592179.03 грн (з урахуванням транспортних витрат у сумі 27000,00 грн).
Для підтвердження митної вартості надано: (0380) інвойс від 04.08.2025 №AN20040; (2800) свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 09.05.2019 № НОМЕР_3 та від 07.08.2025 № HEI-K-1-219/25-00049; (3007) довідка про транспортні витрати від 14.08.2025; (3015) висновок експертного дослідження від 15.08.2025 №17/5342/1302; (4207) Договір про надання послуг митного брокера від 24.06.2025 №27; (7017) висновок про походження товару (Представником декларанта приєднано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 09.05.2019 № FH837379); (9000) довіреність від 24.06.2025 № 1641; (9610) копія митної декларації країни відправлення від 07.08.2025 №25DE615566160922A6; (9703) сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу від 15.08.2025 № UA.024.003496-25; (9801) паспортний документ ОСОБА_2 , що дає право на перетин державного кордону України від 07.08.2017 №FH321794; (9802) паспорт гр. ОСОБА_1 від 02.04.2005 КО596984, паспорт гр. ОСОБА_2 від 06.03.2007 № КО700731.
За результатами розгляду поданих позивачем документів Полтавською митницею прийняте рішення про коригування митної вартості товарів від 19.08.2025 №UA806000/2025/000011/2, яким скориговано митну вартість Товару із визначенням вартості за одиницю 26558,94 ЄВРО за один дизельний сідловий тягач DAF НОМЕР_4 ) на підставі раніше визнаної митної вартості відповідно до вартості ЕМД від 16.04.2025 № 25UA100380615084U6, що на думку Полтавської митниці має максимально наближений опис «Тягач сідельний, призначений для перевезення напівпричепів, вживаний:-марка: DAF-модель: XF 450 FT; тип палива дизель; потужність(кВт) 330; об`єм двигуна 10837 куб.см; повна маса 20500 кг; загальна кількість місць 2; кількість дверей 2; календарний рік виготовлення 2019; модельний рік 2019. Виробник DAF Trucks N.V. Країна виробництва NL Торговельна марка DAF».
В обґрунтування свого рішення №UA806000/2025/000011/2 від 19.08.2025 про коригування митної вартості товарів відповідач зазначив, що документи, які подані для підтвердження заявленої митної вартості, не містять усіх відомостей, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, та містять розбіжності.
- до митного оформлення надано: рахунок-фактуру від 04.08.2025 №AN20040, в якому зазначено, що оплата за товар повинна бути здійснена до 14.08.2025, проте платіжні документи, що підтверджували б факт оплати за оцінюваний товар та інші документи визначені п.4-5 ч.2 ст.53 МКУ до митного оформлення не надано, що не дає можливості перевірити достовірність заявленої митної вартості транспортного засобу;
- відповідно до ч.1 ст.368 МКУ для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, банківських виписках, електронних повідомленнях з Інтернет-магазинів, інших документах, які містять відомості про вартість таких товарів. При цьому, будь-які зазначені документи відсутні;
- надано документ про вартість перевезення, а саме довідку про транспортні витрати від 14.08.2025. Проте, у зв`язку з тим, що автомобіль доставлявся власним ходом, даний документ у недотримання Правил заповнення ДМВ, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599 (далі – Правила) не містить інформації щодо протяжності маршруту у кілометрах до місця ввезення на митну територію України, розміру тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту, вартість палива, що не дає змоги проконтролювати дійсні транспортні витрати, які є складовими митної вартості. Інші документи для підтвердження транспортних витрат не надано. Надана копія експортної декларації країни відправлення не підтверджує фактурну вартість товару, оскільки не містить інформації щодо вартості транспортного засобу, а лише умови поставки EXW DE.»;
- у відповідь на письмову вимогу митного органу декларантом надіслано лист від 19.08.2025 №19/2/08-01, інформаційний лист б/н від 15.08.2025 р. від покупця товару з інформацією про вартість аналогічних товарів з сайту продавця та сайту фірми конкурента; розписка водія про витрату коштів на транспортування тягача від 14.08.2025. В інформаційному листі б/н від 15.08.2025 від покупця товару зазначається про надання даних прайсу компанії продавця. Дана інформація не відповідає дійсності, тому як додаються скріншоти оголошень інших компаній (Jbtrading та Denijel's Automobile) тоді як продавцем є компанія "Tc transport". Також оголошення містять інформація про вартість автомобілей такої ж марки але іншої моделі. У зв`язку з тим, що транспортні засоби інших моделей можуть мати інші технічні характеристики то їх вартість може бути відмінною від порівнюваного товару; 
- в листі від 19.08.2025 №19/2/08-01зазначається, що для підтвердження митної вартості товару, початково, разом з декларацією, вже було подано рахунок від 04.08.2025 №AN20040 з відміткою про сплату товару, але дана відмітка зроблена не розбірливо, у зв`язку з чим не можна зрозуміти, що вона означає і ким вчинений напис. Наданий лист покупця щодо вартості не є документом що підтверджує заявлену митну вартість, а надана розписка про витрату коштів 34000 грн не підтверджує заявлені транспортні витрати до кордону як складової митної вартості транспортного засобу. Тому, надані додатково документи розглянуто митним органом, однак не можуть бути прийняті як такі, що підтверджують заявлену митну вартість даного транспортного засобу.
Відтак відповідач визначив митну вартість товару на підставі раніше визначеної митної вартості відповідно до ЕМД від 16.04.2025 №25UA100380615084U6, прийняв рішення про коригування митної вартості від 19.08.2025 №UA806000/2025/000011/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 19.08.2025 №UA806070/2025/000057.
Не погодившись із рішеннями про коригування митної вартості товарів та карткою відмови в прийнятті митної декларації, позивач звернувся до суду.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідач не довів необхідність витребування у позивача додаткових документів для підтвердження митної вартості за обраним декларантом методом її визначення. Крім того, ні в спірному рішенні, ні у відзиві на позов відповідач не наводить конкретних числових значень складових митної вартості, які не підтвердженні документально. Враховуючи вищевикладене, суд зазначив, що подані позивачем до митного оформлення документи у своїй сукупності дають змогу підтвердити митну вартість товару за заявленою декларантом митною вартістю. Таким чином, суд дійшов висновку, що використані позивачем відомості під час обчислення митної вартості товару за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), були об`єктивними, піддавалися обчисленню та підтверджувалися документально, натомість у митного органу були відсутні обґрунтовані підстави вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Враховуючи, що спірна картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення прийнята з тих самих підстав, що і рішення про коригування митної вартості товарів, зважаючи на аналіз судом обставин, пов`язаних із визначенням митної вартості товару, суд дійшов висновку, що картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення також є необґрунтованою, а тому підлягає визнанню протиправною та скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню.
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів встановила таке.
Положеннями частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування (частина 2 статті 1 МК України).
Згідно із частиною 1 статті 7 МК України, встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної митної політики, становлять митну справу.
Митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (пункт 24 частини 1 статті 4 МК України).
Статтею 246 МК України встановлено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (стаття 248 МК України).
Згідно з частиною 8 статті 257 МК України, митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться, окрім іншого, відомості щодо митної вартості товарів та методу її визначення.
На виконання приписів частин 1, 2, 3 статті 318 МК України, митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.
Митний контроль здійснюється виключно митними органами відповідно до цього Кодексу та інших законів України.
Митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (стаття 49 МК України).
Частинами першою та другою статті 51 МК України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
На виконання статті 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений статтею 53 МК України. До таких документів належать: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
За приписами частини 3 вказаної статті, у разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, орган доходів і зборів має право, зокрема, у встановлених випадках, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені форми митного контролю.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування.
Відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю, орган доходів і зборів може виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно зі статтею 55 МК України, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, він має право прийняти у письмовій формі рішення про коригування заявленої митної вартості товарів.
Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту встановлюються статтею 57 МК України. До таких методів належать: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); та другорядні за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до частини другої - п`ятої статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що митною вартістю товарів є ціна, яку декларант дійсно сплатив за придбаний товар, щодо якого здійснюється митне оформлення. Така ціна має бути підтверджена належними та достовірними документами, зокрема, зовнішньоекономічним договором (контрактом) або рахунком-фактурою (інвойсом). При цьому, якщо рахунок сплачено, декларант в обов`язковому порядку зобов`язаний надати банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.
Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, наявності у них розбіжностей, ознак підробки, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.08.2019 у справі № 810/2784/18, від 06.09.2019 у справі № 815/2501/18, від 26.11.2019 у справі № 821/107/16.
Також, колегія суддів зазначає, що сумніви є обґрунтованими, якщо документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
У митниці є обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 червня 2015 року (справа № 21-498а15).
Як убачається із оскаржуваного рішення про коригування митної вартості від 19.08.2025, підставою для невизнання заявленої декларантом митної вартості та її коригування зазначено, зокрема, те, що: до митного оформлення надано рахунок-фактуру від 04.08.2025 №AN20040, в якому зазначено, що оплата за товар повинна бути здійснена до 14.08.2025, проте платіжні документи, що підтверджували б факт оплати за оцінюваний товар та інші документи визначені п. 4-5 ч. 2 ст. 53 МКУ до митного оформлення не надано, що не дає можливості перевірити достовірність заявленої митної вартості транспортного засобу; відповідно до ч.1 ст.368 МКУ для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, банківських виписках, електронних повідомленнях з Інтернет-магазинів, інших документах, які містять відомості про вартість таких товарів. При цьому, будь-які зазначені документи відсутні.
Надаючи оцінку таким висновкам відповідача, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 368 МК України для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, банківських виписках, електронних повідомленнях з інтернет-магазинів, інших документах, які містять відомості про вартість таких товарів.
Особа, яка декларує товари, вправі довести достовірність відомостей, представлених для визначення їх фактурної вартості.
У разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів митні органи визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог цього Кодексу шляхом прийняття письмового рішення за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Аналізуючи вищезазначені положення законодавства, суд дійшов висновку, що інвойс, засвідчений підписом та скріплений печаткою, є допустимим засобом доказування митної вартості, допоки орган доходів і зборів не доведе, що такий інвойс отримано з порушенням закону.
Отже, при митному оформленні позивачем було надано достовірні відомості, представлені для визначення фактурної вартості товару (транспортного засобу), які містять інформацію, що підтверджує вартість товару, а саме запис щодо сплати суми готівкою 11.08.2025, який зазначено у інвойсі АН20040 від 04.08.2025.
Суд першої інстанції правомірно спростував аргументи відповідача про те, що відмітка про сплату товару не розбірливо у зв`язку з чим не можна зрозуміти що вона означає та ким вчинений напис, оскільки вказані висновки митного органу зроблені без надання відомостей або інших доказів, які свідчать про недостовірність зазначеного запису щодо сплати суми готівкою 11.08.2025, який зазначено у інвойсі АН20040 від 04.08.2025, а отже такі висновки зроблені поза розумним сумнів, а отже не можуть бути враховані судом як належну підставу для відмови у прийнятті митної декларації.
Також варто зазначити, що Верховний Суду у постановах від 12 березня 2020 року у справі №804/6243/14, від 07 травня 2020 року у справі №1.380.2019.00162, від 02 березня 2021 року у справі №380/842/20 виснував, що умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості.
Щодо висновку відповідача про надання документу про вартість перевезення, а саме довідки про транспортні витрати від 14.08.2025, яка не містить інформації щодо протяжності маршруту у кілометрах до місця ввезення на митну територію України, розміру тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту, вартість палива, що не дає змоги проконтролювати дійсні транспортні витрати, які є складовими митної вартості. Інші документи для підтвердження транспортних витрат не надано. Надана копія експортної декларації країни відправлення не підтверджує фактурну вартість товару, оскільки не містить інформації щодо вартості транспортного засобу, а лише умови поставки EXW DE.”, колегія суддів зазначає таке.
За правилами частини десятої статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України (пункт 5); витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України (пункт 6).
Згідно з пунктами 6, 8 частини другої статті 53 МК України декларант має обов`язок подати документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, лише якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару; страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, - лише якщо здійснювалося страхування.
Як вбачається із матеріалів справи, транспортування транспортного засобу здійснювалося із Німеччині (Tannenweg) до України (Кременчук), що не заперечується сторонами, для чого Тристаном А.С. на підставі довіреності №1647 від 24.06.2025 був уповноважений Бодашко М.Л.
Визначаючи митну вартість за першим методом, декларант відповідно до частини десятої статті 58 МК України до фактурної вартості додав також витрати з перевезення товару до кордону України у сумі 27 000 грн.
Суд першої інстанції слушно зазначив, що законодавець не ставить в обов`язок декларанту подання конкретних документів, які підтверджують транспортні витрати.
Як виснував Верховний Суд у постанові від 31 травня 2019 року у справі №804/16553/14, якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (якими) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Для підтвердження понесення позивачем витрат на транспортування відповідачу було надано до митного оформлення довідку про транспортні витрати від 14.08.2025, відповідно до якої вартість транспортування Сідловий тягач DAF XF 450 FT за маршрутом Нмеччині (Tannenweg) - п/п "Рава-Руська-Хребене" (Україна) становить 27 000,00 грн.
Хоч довідка і не містить відомостей про протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України, тарифну ставку на перевезення за 1 кілометр маршруту, проте у ній вказаний маршрут та загальна сума витрат на доставку автомобіля.
Колегія суддів звертає увагу, що позивач придбав сідловий тягач DAF XF 450 FT у компанії TC Transport GmbH як фізична особа; автомобіль на митну територію України доставлявся власним ходом, для чого була видана довіреність №1647 від 24.06.2025, якою уповноважено інших фізичних осіб керувати транспортним засобом.
Калькуляція складається суб`єктом господарювання (підприємцем, юридичною особою) та передбачає обчислення собівартості одиниці продукції, виконаних робіт та послуг, а також заготівельної собівартості матеріальних цінностей та засобів виробництва за елементами витрат.
Те, що позивач надав довідку про понесені ним витрати, не свідчить про їх заниження, адже відповідач не спростував, що вартість витрат на транспортування є неспівмірною, натомість при прийнятті спірного рішення також розрахунок митної вартості за другорядним методом провів з урахуванням транспортних витрат – 27000,00 грн або 558,94 євро. Це дає підстави для висновку, що сума витрат на транспортування визнана митним органом.
Окрім цих витрат жодних інших витрат позивачем понесено не було, що вбачається зі способу перевезення транспортного засобу.
Колегія суддів відхиляє доводи відповідача про те, що надана копія експортної декларації країни відправлення не підтверджує фактурну вартість товару з підстав відсутності в ній інформації щодо вартості транспортного засобу та зазначення лише умов поставки EXW DE, оскільки експортна декларація країни відправлення за своїм призначенням є документом митного оформлення товару в країні експорту та не належить до документів, які підтверджують вартість транспортних послуг або транспортного засобу. Відтак відсутність у ній відомостей про вартість перевезення чи транспортного засобу є закономірною та не свідчить про недостовірність зазначених у ній відомостей щодо товару.
При цьому фактурна вартість товару підтверджується насамперед рахунком-фактурою (інвойсом), зовнішньоекономічним договором та іншими товаросупровідними документами, а не відомостями про вартість транспортного засобу чи перевезення, які не впливають на визначення ціни товару, погодженої сторонами договору.
Отже, відсутність в експортній декларації інформації щодо вартості транспортного засобу або транспортних витрат не спростовує зазначену в ній фактурну вартість товару та не може бути самостійною підставою для висновку про неподання належних документів на підтвердження митної вартості товару.
Щодо висновків відповідача про те, що в інформація в інформаційному листі б/н від 15.08.2025 не відповідає дійсності, тому як додаються скріншоти оголошень інших компаній (Jbtrading та Denijel's Automobile) тоді як продавцем є компанія "Tc transport", а також оголошення містять інформація про вартість автомобілей такої ж марки але іншої моделі, то колегія суддів зазначає наступне. 
Сам по собі факт того, що до інформаційного листа були додані скріншоти оголошень інших суб`єктів господарювання, а не безпосередньо продавця товару, не свідчить про недостовірність відомостей щодо заявленої митної вартості та не спростовує документально підтверджену ціну товару, визначену сторонами зовнішньоекономічного договору.
Надані скріншоти мали виключно інформаційний та довідковий характер і не використовувалися як основні документи для підтвердження митної вартості товару. При цьому митна вартість була заявлена на підставі документів, передбачених статтею 53 МК України, зокрема рахунку-фактури (інвойсу) та інших товаросупровідних документів.
Окрім того, колегія суддів зазначає, що прайс-лист, скріншоти оголошень та інформаційні листи взагалі не входять до обов`язкового переліку документів, визначеного статтею 53 МК України для підтвердження митної вартості, тому недоліки таких документів не можуть спростовувати дані інвойсу та контракту і не утворюють законних підстав для коригування митної вартості.
Щодо висновків відповідача про те, що наданий лист покупця щодо вартості не є документом що підтверджує заявлену митну вартість, а надана розписка про витрату коштів 34000 грн не підтверджує заявлені транспортні витрати до кордону як складової митної вартості транспортного засобу, тому надані додатково документи розглянуто митним органом, однак не можуть бути прийняті як такі, що підтверджують заявлену митну вартість даного транспортного засобу, колегія суддів зазначає, що лист покупця щодо вартості товару був поданий декларантом як додатковий документ на підтвердження обставин придбання транспортного засобу та узгодженої сторонами ціни. При цьому сам по собі факт того, що такий документ не належить до основних документів, визначених статтею 53 МК України, не свідчить про його неналежність або недопустимість як додаткового доказу. Навпаки, подання такого документа спрямоване на усунення сумнівів митного органу щодо достовірності заявленої митної вартості та підлягає оцінці у сукупності з іншими наданими документами.
Щодо розписки про витрату коштів у сумі 34 000 грн колегія суддів зазначає, що зазначений документ підтверджує факт понесення витрат, пов`язаних із доставкою транспортного засобу. При цьому, як зазначалося вище, чинне митне законодавство не встановлює виключного переліку документів, якими можуть підтверджуватися транспортні витрати, а також не містить вимог щодо обов`язкового подання саме певного виду первинного документа для підтвердження таких витрат.
Водночас відповідач не навів переконливих доводів та не надав жодних доказів того, що зазначені у розписці відомості є недостовірними, сума витрат не відповідає фактично понесеним витратам або що такі витрати взагалі не були здійснені. Саме лише посилання на те, що розписка, на думку митного органу, не підтверджує транспортні витрати до кордону України, не може бути достатньою підставою для неврахування цього документа без наведення конкретних обставин, які б спростовували викладені в ньому відомості.
Крім того, митний орган, ставлячи під сумнів заявлені транспортні витрати, не здійснив жодної перевірки їх відповідності ринковим показникам, не встановив іншого розміру таких витрат та не довів неможливість транспортування транспортного засобу за зазначену суму. Таким чином, висновки відповідача ґрунтуються виключно на припущеннях, а не на належних та допустимих доказах.
Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції, що надані під час митного оформлення товару документи підтверджують як вартість самого товару, так і витрати, пов`язані із транспортуванням товару.
Щодо мотивів відповідача про те, що ціни на імпортований товар є нижчими від цін за аналогічні товари, розмитнення яких вже проводилося, то такі обставини не є та не можуть бути самостійною підставою для підвищення митної вартості товарів відповідно до вимог МК України, оскільки ці відомості мають допоміжний інформаційний характер, а отже, не можуть бути підставою для коригування митної вартості товарів.
Так, Верховний Суд у постановах від 14.08.2018 у справі №820/9195/15, від 28.08.2018 у справі № 810/3879/17, від 21.12.2018 у справі №815/1670/17 вказав, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.
У постанові від 09.11.2022 у справі №815/2162/17 Верховний Суд зазначив про те, що доводи митниці щодо оцінки ризиків при перевірці митної вартості товарів суд оцінює критично з огляду на те, що спрацювання профілів ризиків автоматизованої системи аналізу та управління ризиками та наявність в базах митного органу інформації про те, що ідентичні або подібні товари було розмитнено іншими особами за вищою митною вартістю, не може бути підставою для відмови у прийнятті заявленої декларантом митної вартості за ціною контракту, за відсутності інших законних підстав для витребування додаткових документів, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що: відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України; що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та скасоване судом.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень. В основу такого підходу лягли висновки про те, що торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо) (постанови Верховного Суду від 21.10.2021 у справі №420/4820/19, від 25.02.2021 у справі № 810/3295/17, від 23.11.2022 у справі №810/2547/17).
Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування методу визначення митної вартості товару, обраного декларантом, і не може бути підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за методом визначеним в декларації митної вартості.
Наведені обставини, встановлені у цій справі, дають підстави для висновку про те, що у відповідача були всі документи, які надавали йому можливість підтвердити визначену позивачем митну вартість товару за ціною договору. Натомість відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у МД, поданих декларантом позивача; не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах.
Суд не заперечує права митного органу з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості (частина п`ята статті 54 МК України), проте для цього він має довести підстави застосування норм частини третьої статті 53 МК України: наявність розбіжностей у поданих декларантом документах, ознак підробки або відсутність усіх відомостей про числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Саме лише посилання на наявність у нього інформації про іншу ціну ідентичного товару не є достатньою підставою не визнавати митну вартість, визначену за ціною договору.
Верховний Суд у постанові від 03.12.2020 у справі №810/2749/16 зауважив, що приписи МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Разом з тим, саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товарів та рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки не стосуються тих підстав, які фактично були покладені відповідачем в основу спірного рішення про коригування митної вартості товарів, а тому не впливають на правильність вирішення даного спору.
Отже, подані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.
За таких обставин, правомірним є висновок суду першої інстанції, що відповідач не довів необхідність витребування у позивача додаткових документів для підтвердження митної вартості за обраним декларантом методом її визначення. Крім того, ні в спірному рішенні, ні у відзиві на позов відповідач не наводить конкретних числових значень складових митної вартості, які не підтвердженні документально.
Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що подані позивачем до митного оформлення документи у своїй сукупності дають змогу підтвердити митну вартість товару за заявленою декларантом митною вартістю.
З огляду на викладене, використані позивачем відомості під час обчислення митної вартості товару за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), були об`єктивними, піддавалися обчисленню та підтверджувалися документально, натомість у митного органу були відсутні обґрунтовані підстави вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що спірне рішення про коригування митної вартості товарів не ґрунтується на нормах чинного законодавства, прийнято без урахування обставин, які мали значення для його прийняття, за відсутності підстав для його винесення, а відтак підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а позовні вимоги у цій частині - задоволенню.
Враховуючи, що спірна картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення прийнята з тих самих підстав, що і рішення про коригування митної вартості товарів, зважаючи на аналіз судом обставин, пов`язаних із визначенням митної вартості товару, суд дійшов висновку, що картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення також є необґрунтованою, а тому підлягає визнанню протиправною та скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню.
Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. 
З урахуванням того, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, колегія суддів вважає, що відсутні в розумінні статті 139 КАС України правові підстави для розподілу судових витрат по даній справі. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Полтавської митниці - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.01.2026 у справі № 440/11670/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		М.О. Семененко 	
Судді	   	З.Г. Подобайло   І.С. Чалий