Справа № 560/7868/26
	
РІШЕННЯ
іменем України

06 липня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Шевчука О.П. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому з урахуванням уточнень до позовних вимог просить визнати протиправним та скасувати рішення Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом від 23.04.2026 року №16, в частині відмови ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову служб у під час мобілізації. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняти рішення про надання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 4 частини 3 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 внести відповідні відомості до облікових даних ОСОБА_1 у відповідному реєстрі та відобразити надану відстрочку в електронній системі обліку («Резерв+»).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 01 квітня 2026 року позивач звернувся до Відповідача-1 в особі Комісії з розгляду питань щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, із заявою про надання відстрочки від призову під час мобілізації на підставі п.4 ч.3 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
24 квітня 2026 року Відповідачем-1 прийнято рішення про відмову у наданні йому відстрочки, оформлене протоколом від 23.04.2026 року №16.
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
Від відповідача на адресу суду надійшов відзив, в якому останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказує, що за результатами розгляду комісією правомірно прийнято рішення про відмову, оскільки надані позивачем документи не підтверджують факт загибелі його батьків за особливих обставин під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у розумінні чинного законодавства.
На адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній просить задовольнити позовні вимоги.
Дослідивши наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази у їх взаємозв`язку та сукупності суд дійшов наступних висновків.
Суд встановив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 загинули у травні 2025 року внаслідок збройної агресії російської федерації, а саме в результаті ракетного обстрілу 25.05.2025 та прямого влучання в житловий будинок у м.Красилів, Хмельницького району Хмельницькій області, які є батьками позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження позивача.
01 квітня 2026 року позивач звернувся до Відповідача-1 в особі Комісії з розгляду питань щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, із заявою про надання відстрочки від призову під час мобілізації на підставі п.4 ч.3 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
До поданої заяви позивачем додано свідоцтво про народження, що підтверджує родинні зв`язки; свідоцтво про смерть матері ОСОБА_3 ; висновок експерта №57 за формою медичної документації №170/0; висновок експерта Хмельницького науково-дослідного експертно - криміналістичного центру МВС України від 07.07.2025; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 10.04.2026 за номером кримінального провадження № 22025240000000101; протокол огляду місця події (обстрілу) від 25.05.2025.
24 квітня 2026 року ІНФОРМАЦІЯ_1 прийнято рішення про відмову у наданні відстрочки, оформлене протоколом від 23.04.2026 року №16.
Підставою відмови зазначено: "не підтверджено загибель за особливих обставин під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану".
Вважає що, рішення відповідача в особі Комісії з розгляду питань щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період є протиправним та підлягає скасуванню.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений і триває на даний час.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлено Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21 жовтня 1993 року №3543-XII (далі - Закон №3543-XII, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно зі статтею 1 Закону №3543-XII мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Статтею 23 Закону №3543-XII визначені категорії громадян, для яких встановлена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Зокрема, п.4 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" визначено, що призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають жінки та чоловіки, чиї близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або зникли безвісти за особливих обставин під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.
Суд встановив, що протокол огляду місця події від 25.05.2025 року фіксується факт ракетного обстрілу та руйнування житлових будинків, а також загибель цивільних осіб, у тому числі матері позивача.
Висновок судово-медичної експертизи підтверджує, що смерть настала внаслідок вибухової травми, отриманої безпосередньо перед смертю та в прямому причинному зв`язку з дією вибухових факторів.
Також, висновок вибухотехнічної експертизи встановлює, що ураження спричинене крилатою ракетою типу Х-101, країною-виробником якої є російська федерація.
Отже, загибель відбулася внаслідок прямого впливу засобів збройної агресії іноземної держави, що за своєю природою особливими обставинами.
Суд звертає увагу, що відповідач не заперечує факт загибелі, не заперечує факт ракетного удару та не ставить під сумнів подані докази, однак водночас робить висновок про відсутність особливих обставин.
При цьому, в даному випадку йдеться не про смерть, під час дії воєнного стану, від природних причин, захворювання, ДТП чи інших обставин, не пов`язаних із війною, а саме про загибель осіб внаслідок прямого акту збройної агресії російської федерації, тобто ракетного удару по території України, внаслідок чого загинули батьки позивача.
Тобто причинно-наслідковий зв`язок існує не лише із загальним фактом воєнного стану, а безпосередньо із бойовим засобом ведення війни державою-агресором та за своїм змістом підпадає під поняття особливих обставин.
Верховний Суд у своїй усталеній практиці неодноразово наголошував на обов`язку суб`єктів владних повноважень враховувати фактичні обставини справи та неприпустимості формального підходу до прийняття рішень. Таке рішення має бути індивідуалізованим та містити належне мотивування саме щодо конкретної особи та її обставин.
Критеріями обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень є, зокрема, наявність правової оцінки фактичних обставин справи, а також відповідність висновків, викладених у такому рішенні, фактичним обставинам справи.
Отже формальне відтворення загальних положень закону без аналізу конкретної ситуації особи свідчить про відсутність належного адміністративного розгляду та є підставою для визнання такого рішення протиправним.
Суд вважає, що у даному випадку відповідач-1 обмежився загальним формулюванням щодо непідтвердження позивачем загибелі за особливих обставин, не надавши оцінки поданим доказам та конкретним обставинам загибелі батьків позивача, однак матеріали справи підтверджують наведені вище обставини, та суд вважає, що позивач має право на відстрочку від призову на військову службу на підставі п.4 ч.3 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а тому суд вважає, що рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом від 23.04.2026 року №16, в частині відмови ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову служб у під час мобілізації на підставі п.4 ч.3 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідно до Рекомендації № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.
Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до п.4 ч.2 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Частиною четвертою ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному п.4 ч.2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Таким чином, з метою повного та ефективного захисту прав позивача необхідно зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі Комісії з розгляду питань щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, прийняти рішення про надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 4 частини 3 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", з урахуванням висновків суду.
Щодо позовних вимог про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 внести відповідні відомості до облікових даних ОСОБА_1 у відповідному реєстрі та відобразити надану відстрочку в електронній системі обліку («Резерв+»), суд зазначає, що у разі наданні відстрочки позивачу від призову на військову службу, у електронній системі обліку («Резерв+») автоматично буде відображено статус щодо наявності у позивача відстрочки від призову на військову службу, а тому підстав для задоволення позовних вимог в цій частині немає.
Приписами ч. 1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Положеннями ч.1 ст.90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).
Враховуючи наведені вище обставини, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 оформлене протоколом від 23.04.2026 року №16, в частині відмови ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову служб у під час мобілізації.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняти рішення про надання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 4 частини 3 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
В задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1331,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) 	
Відповідачі:	ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_2 )  ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_2 ) 	

Головуючий суддя 		О.П. Шевчук