Справа № 446/2530/24 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

28.05.2026 м.Кам`янка-Бузька
Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:
головуючого - судді Котормус Т. І.
секретар судового засідання Карпа Г.М.

справа №446/2530/24,

учасники справи:
позивачка ОСОБА_1 ;
представник позивача ОСОБА_2 ;
відповідач ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кам`янка-Бузька за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2025 у провадження судді Котормус Т.І. надійшла позовна заява представника позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , в якій вона просить визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 право власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 .
В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 відносилось до типу колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_5 , а членом даного колгоспного двору була його дружина ОСОБА_4 , кожен з яких мав право власності на 1/2 частину будинку, який знаходився в їхньому спільному володінні та користуванні. У зв`язку зі змінами законодавства припинилось існування колгоспного двору і кожен член колгоспного двору має свою частку у колгоспному дворі. Разом з тим, після смерті мами позивачки, відкрилась спадщина в цілому на спірний житловий будинок, яку фактично прийняла позивачка, однак не переоформила на своє ім`я. Оскільки позивачка не може в інший спосіб реалізувати своє право, тому звернулась до суду із даною заявою.
Ухвалою суду від 03.03.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 10.07.2025 підготовче засіданні закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.
У судове засідання представник позивача – адвокат Білик Р.О. не прибула, однак через канцелярію суду подала заяву, в якій просить проводити розгляд без її участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання також не прибула, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце слухання справи, причин неявки суду не повідомила, відзиву не подавала.
28.05.2026 постановлено ухвалу суду про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.
Водночас у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється.
Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.
Відповідно до ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.
Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.6 № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.
Судом встановлено, що відповідно до довідки №187/17-02 виданої Жовтанецькою сільською радою станом на 15.04.1991р. будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 відносилось до типу колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_5 , членом даного колгоспного двору була його дружина ОСОБА_4 . 
Таким чином, кожен з них мав право власності на 1/2 частину будинку, який знаходився в їхньому спільному володінні та користуванні.
З матеріалів справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 (свідоцтво просмерть серія НОМЕР_1 від 21.07.2001, а.с.32).
Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .
За життя ОСОБА_5 заповіт не складав.
Відповідно до довідки №188/17-02 від 20.09.2024 ОСОБА_5 проживав та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . Разом з ним до дня смерті проживала його дружина – ОСОБА_4 .
Таким чином, спадкоємцями померлого є його дружина ОСОБА_4 , як така що проживала зі спадкодавцем на час смерті та не відмовилися від неї до шести місяців, а отже спадщину фактично прийняли.
Разом з тим, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла, ОСОБА_4 (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2 від 25.02.2005, а.с.11).
Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина житловий будинок АДРЕСА_1 (1/2 частина, як члена колгоспного двору та на 1/2 частина фактично успадковану після смерті чоловіка).
За життя ОСОБА_4 заповіт не складала.
Відповідно до довідки №187/17-02 від 20.09.2024 року ОСОБА_4 проживала та була зареєстрована одна за адресою АДРЕСА_1 .
Судом встановлено, що позивачка, звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька та матері. Проте, нотаріусом було відмовлено у заведені спадкової справи оскільки спадкоємцем був пропущений 6-ти місячний строк для прийняття заяви та відсутні документи на спадкове майно.
Факт родинних відносин позивачки зі спадкодавцями підтверджується долучними до матеріалів справи доказами, а саме копією свідоцтва про народження та свідоцтва про шлюб (а.с.12-13).
18 квітня 2008 року Кам`янка-Бузьким районним судом Львівської області було винесено рішення по справі №2-474/08 за позовною заявою ОСОБА_1 до виконавчого комітету Вирівської сільської ради, виконавчого комітету Старояричівської сільської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно. Даним судовим рішенням було вирішено визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті її батьків ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнано за нею право власності на деяке спадкове майно (а.с.14-16).
Вирішуючи спір суд виходить з наступного.
Суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини, які є спадковими та регулюються Книгою шостою Спадкове право Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування згідно зі ст. 1217 ЦК України здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини, як визначено ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Положеннями ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Тобто спадкоємці за законом, за вказаних обставин, одержують право на спадкування почергово.
Так, як зазначено у ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до положень ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Беручи до уваги те, що позивачка ОСОБА_1 належить до числа спадкоємців за першою чергою, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 її мами ОСОБА_4 , не заявила відмови від спадщини, тому, в силу положень ст. 1268 ЦК України, вона вважається такою, що прийняла спадщину.
Оцінюючи коло спадкоємців після смерті ОСОБА_4 , суд встановив, що позивачка, як донька покійної самостійно виразив намір оформити свої спадкові права, оскільки спадщину прийняла. Інших спадкоємців окрім позивача не має, оскільки як видно із заяви доньки спадкодавця, відповідачки у справі ОСОБА_6 від 30.11.2007, яка посвідчена приватним нотаріусом, вона зокрема відмовилась від прийняття спадщини після смерті мами ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Таким чином, позивачка є єдиним спадкоємцем за законом, яка має право на спадкування до майна її покійної мами.
Також суд встановив, що до складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 входив житловий будинок, який відносився до суспільної групи господарства - колгоспний двір, який розташований по АДРЕСА_1 .
У Постанові Верховного Суду України N 20 від 22.12.1995р. "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" зазначено, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.
Враховуючи, що будинковолодіння по АДРЕСА_1 , яке відносилось до суспільної групи - колгоспний двір, належало покійній ОСОБА_4 , то суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 підставно просить про визнання за нею права власності на будинковолодіння в цілому.
За таких обставин, суд дійшов переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових та майнових прав, позивачка позбавлена права на таке оформлення в позасудовому порядку, а тому позов підлягає до задоволення.
Керуючись ст. 1216-1218, 1261, 1268 ЦК України, ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 263-265, 268, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно - задоволити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ) в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 право власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складено 28.05.2026.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Суддя         Т.І. Котормус