ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

04 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 206/6348/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Самарського районного суду міста Дніпра від 19 грудня 2025 року (суддя Румянцев О.П.) у справі №206/6348/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просив скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення №R174506 від 04.11.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладення стягнення у розмірі 17000 гривень.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірну постанову винесено без будь-яких фактичних доказів вчинення адміністративного правопорушення та необгрунтованості підстав для притягнення до адміністративної відповідальності.
Рішенням Самарського районного суду міста Дніпра від 19 грудня 2025 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Судом першої інстанції зазначено, що відповідач при прийнятті рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, належним чином оцінив обставини справи, розглянув справу про адміністративне правопорушення у порядку, що визначений КУпАП, прийняв рішення, яке відповідає вимогам Закону, а тому суд вважав прийняте рішення законним та обґрунтованим. 
При цьому, суд першої інстанції встановив, що фактично підставою притягнення позивача до адміністративної відповідальності став факт не проходження позивачем ВЛК, чим порушено правила військового обліку в умовах особливого періоду.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідачем не підтверджено жодними доказами невиконання позивачем свого обов`язку щодо проходження ВЛК. Зазначає, що ним пройдено ВЛК 10.11.2025 після отримання відповідної повістки і ці дані відображені в Єдиному реєстрі.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про 
наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 винесено постанову №R174506 від 04.11.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено стягнення у розмірі 17000 гривень. Підставою винесення постанови зазначено: за результатом вивчення відомостей та реєстрової інформації Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, встановлено, що ОСОБА_1 не пройшов(ла) (відмовився(лась) від проходження) ВЛК (п.2 розділу ІІ ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав в/сл та поліцейських на соціальний захист», чим допустив(ла) порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію .
Правомірність та обгрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Частиною 3 ст.210 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, що вчинено в особливий період.
Отже, порушення правил військового обліку в особливий період є підставою для притягнення призовників, військовозобов`язаних, резервістів до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП.
Частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення
У спірному випадку встановлено, що оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП, а суть порушення полягала у не проходження позивачем ВЛВ.
Відповідно до п.69 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ №560 від 16.05.2024, у разі проходження резервістами та військовозобов`язаними медичного огляду під час мобілізації та/або воєнного стану строк дії довідки з висновком щодо придатності до військової служби становить один рік.
У свою чергу, п.68 Порядку передбачено, що резервісти та військовозобов`язані, які в мирний час були призначені на комплектування військових частин (установ) з врученням мобілізаційних розпоряджень під час мобілізаційного розгортання Збройних Сил та інших військових формувань, призиваються на військову службу під час мобілізації, на особливий період за результатами раніше пройдених медичних оглядів та їх опитування про наявність або відсутність скарг на стан здоров`я. Резервісти або військовозобов`язані, у яких відсутні скарги на стан здоров`я, на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду не направляються.
Особи, які не проходили медичний огляд, або в яких закінчився строк дії рішення (постанови) про придатність до військової служби, або які були визнані обмежено придатними та не проходили повторний медичний огляд з метою визначення їх придатності до військової служби (за винятком тих, які визнані в установленому порядку особами з інвалідністю) направляються на військово-лікарську комісію.
Отже, Порядком передбачено те, що у разі коли у осіб, в яких, зокрема, закінчився строк дії рішення постанови) про придатність до військової служби, направляються на військово-лікарську комісію.
При цьому, наведені вище положення вказаного Порядку, як і інші нормативно-правові акти, на які посилався відповідач в оскаржуваній постанові, не передбачають обов`язку військовозобов`язаного самостійно (без направлення) проходити ВЛК щорічно під час дії воєнного стану.
Доказів того, що позивач направлявся для проходження ВЛК до 03.11.2025 (дата винесення оскаржуваної постанови) відповідачем суду не надано.
Суд першої інстанції, обгрунтовуючи необхідність вчинення військовозобов`язаним самостійних дій для проходження ВЛК, послався на положення п.2 Прикінцевих та перехідних Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» від 21.03.2024 3621-ІХ, яким передбачено: «Установити, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду».
В той же час, суд першої інстанції не врахував того, що обов`язок щодо повторного проходження ВЛК, визначений вказаним Законом, стосується осіб, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю).
У свою чергу, відповідачем не доведено, а матеріали справи не свідчать про те, що позивач, до набрання чинності Законом №3621-ІХ, був визнаний обмежено придатними до військової служби.
Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про недоведеність відповідачем вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.210 КУпАП, що свідчить про необгрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
З цих підстав суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.
У зв`язку із задоволенням позову на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову – 605,60грн., за подання апеляційної скарги 908,40грн., а всього 1514,0грн.
На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст.317, 321, 325 КАС України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Самарського районного суду міста Дніпра від 19 грудня 2025 року у справі №206/6348/25 – скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позову.
Постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 №R174506 від 04.11.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП – скасувати.
Провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 210-1 ч. 3 КУпАП – закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1514,0грн.
Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення та відповідно до ч.3 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 04.06.2026

Головуючий - суддя Я.В. Семененко 

суддя І.Ю. Добродняк 

суддя А.В. Суховаров