ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року	Львів	Справа № 260/3697/24 пров. № А/857/8472/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Заверухи О.Б.,
суддів Качмара В.Я., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Гебеш С.А.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення – м. Ужгород,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення від 17.01.2024 №071850004928 про відмову в призначенні пенсії за віком; зобов`язати зарахувати до страхового стажу період роботи з 20.01.1982 року по 30.05.1985 року та заробіток за цей період згідно з архівними довідками від 09.01.2018 року №03-04-24/2/1731, від 09.01.2018 року № 03-04-24/2/1731, виданими адміністрацією муніципального району "Прилузький"; період з січня по березень 1986 року на Бардинській; з червня по жовтень 1986 року на П-Сергинський ділянці; з січня по квітень 1987 року на П-Сергинській ділянці; з листопада по грудень 1987 року на П-Сергинський ділянці згідно з архівною довідкою від 13.03.2020 року №Р-0043/641, виданою муніципальною бюджетною установою "Кунгурський міський архів" та з 11.01.2024 року призначити пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкве державне пенсійне страхування".
На обгрунтування позовних вимог зазначає, що звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", однак рішенням Головного управління Пенсійного Фонду України в Рівненській області відмовлено у призначенні пенсії. Відмовляючи у призначенні пенсії відповідач вказав на те, що до страхового стажу роботи не зараховано періоди роботи згідно довідки від 09.01.2018 року №03-04-24/2/1731, у зв`язку із припиненням участі РФ в Угоді про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року та зупинення відносин з РФ дії Конвенції про правову допомогу, уточнюючі довідки про періоди роботи, навчання, про цивільний стан особи та інші документи враховуються при призначенні пенсії у разі проставлення апостиля компетентними органами держави, в якій документ був складений.
Рішенням Закарпатський окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову у призначенні пенсії від 17 січня 2024 року №071850004928. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи з 20.01.1982 року по 30.05.1985 року в ЗАТ «Обячівський ЛКХ, а також період роботи в «Кунгурському ліспромгоспі» з січня по березень 1986 року, з червня по жовтень 1986 року, з січня по квітень 1987 року, з листопада по грудень 1987 року та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із врахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається органом Пенсійного фонду з дня звернення особи за пенсією за умови наявності визначених законом підстав та після перевірки документів, що підтверджують страховий стаж. Водночас згідно зі ст. 24 та ст. 26 Закону №1058-IV саме орган Пенсійного фонду уповноважений здійснювати обчислення страхового стажу, перевірку документів та визначення наявності права особи на призначення пенсії за віком. Крім того, суд врахував положення ч. 4 ст. 245 КАС України, відповідно до яких суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача лише у випадку, якщо для прийняття такого рішення виконані всі визначені законом умови і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. Оскільки призначення пенсії належить до виключної компетенції органів Пенсійного фонду України та передбачає здійснення відповідних розрахунків і перевірки страхового стажу після зарахування спірних періодів роботи, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права є саме зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що порушені норми статті 26 та статті 45 Закону України №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказує, що на момент звернення позивача за призначенням пенсії його страховий стаж становив 13 років 04 місяці 14 днів, що є недостатнім для набуття права на пенсію за віком відповідно до вимог статті 26 зазначеного Закону. Крім того, зауважує, що спірні періоди роботи позивача не можуть бути зараховані до страхового стажу, оскільки підтверджуючі архівні довідки не містять належного засвідчення (апостиля), що є обов`язковою умовою їх прийняття відповідно до вимог міжнародного та національного законодавства в умовах припинення відповідних міжнародних зобов`язань у відносинах з державою, яка видала такі документи. Також посилається на положення статей 24, 26 Закону №1058-IV, відповідно до яких страховий стаж обчислюється на підставі даних персоніфікованого обліку та належним чином оформлених документів, а відсутність підтвердженого стажу виключає виникнення права на призначення пенсії. Крім того, вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, фактично підмінивши собою уповноважений орган Пенсійного фонду, тоді як відповідно до частини 4 статті 245 КАС України вирішення питання про призначення пенсії належить до дискреційних повноважень органу Пенсійного фонду. 
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п.3 ч.1 ст.311 КАС України).
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 
За принципом екстериторіальності документи позивача розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області, рішенням якого 17.01.2024 № 071850004928 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком. Вказане рішення мотивоване тим, що страховий стаж особи становить 13 років 4 місяці 14 днів. 
Результати розгляду документів, доданих до заяви:
- за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди згідно довідки від 09.01.2018 року №03-04-24/2/1731, виданої адміністрацією муніципального району "Прилузький" та довідки від 13.03.2020 року №Р-0043/641, виданою муніципальною бюджетною установою "Кунгурський міський архів", у зв`язку з припиненням участі РФ в Угоді про гарантії парв громадян держав учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року та зупинення у відносинах з РФ дії Конвенції про правову допомогу, уточнюючі довідки про періоди роботи, про навчання, про цивільний стан особи та інші документи, які враховуються при призначенні пенсії у разі проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.
Додатковий коментар: відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування через відсутність необхідного страхового стажу 15 років.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел врегульовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Відповідно до статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1 статті 24 Закону № 1058-IV).
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону № 1058-IV).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону № 1058-IV).
Статтею 26 Закону № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років.
Пунктом 5 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV встановлено, що період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.
Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".
Судом першої інстанції встановлено, що за результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком відповідачем прийнято рішення від 17.01.2024 № 071850004928, яким відмовлено в призначенні пенсії.
Підставою для відмови в призначенні пенсії слугувала відсутність необхідного страхового стажу. 
При цьому до страхового стажу позивача не зарахований період його роботи згідно довідки від 09.01.2018 року №03-04-24/2/1731, виданої адміністрацією муніципального району "Прилузький" та довідки від 13.03.2020 року №Р-0043/641, виданою муніципальною бюджетною установою "Кунгурський міський архів", оскільки документ не містить спеціальну відмітку (апостиль), що проставляється компетентним органом російської федерації та у зв`язку з припиненням участі РФ в Угоді про гарантії прав громадян держав учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року та зупинення у відносинах з РФ дії Конвенції про правову допомогу, уточнюючі довідки про періоди роботи, про навчання, про цивільний стан особи та інші документи враховуються при призначенні пенсії у разі проставлення апостиля компетентними органами держави, в якій документ був складений.
Як слідує із матеріалів справи, у трудовій книжці позивача відсутні записи про роботу у період з 20.01.1982 року по 30.05.1985 року в ЗАТ «Обячівський ЛКХ, а також відомості щодо роботи в «Кунгурському ліспромгоспі» з січня по березень 1986 року, з червня по жовтень 1986 року, з січня по квітень 1987 року, з листопада по грудень 1987 року.
У зв`язку з цим, на підтвердження свого стажу у спірні періоди позивач надав відповідачу архівні довідки від 09.01.2018 року №03-04-24/2/1731 (а.с.16) та від 13.03.2020 року №Р-0043/641 (а.с.22а).
Так, вказаними довідками підтверджується, що позивач у спірні періоди працював у в ЗАТ «Обячівський ЛКХ в період з 20.01.1982 року по 30.05.1985 року та Кунгурському ліспромгоспі, а саме: з січня по березень 1986 рок на Бардинській ділянці; з червня по жовтень 1986 року на П-Сергинській ділянці; з січня по квітнень 1987 року на П-Сергинській ділянці; з листопада по грудень 1987 року на П-Сергинській ділянці.
Однак, зазначена довідка не прийнята відповідачем, оскільки, на думку відповідача на ній мав бути проставлений апостиль, а також у зв`язку з припиненням участі РФ в Угоді про гарантії прав громадян держав учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що до 24.02.2022 документи, видані державними органами російської федерації, приймалися в Україні без проставлення апостилю, оскільки вимогу про апостилювання знімала Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, що була вчинена від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікована Законом України від 10 липня 1994 року №240/94-ВР з подальшими протоколами до неї.
Законом України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» від 01 грудня 2022 року № 2783-IX дію вказаної конвенції зупинено у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь, та Україна вийшла з конвенції. Відповідно до розділу II Закон №2783-IX набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 23 грудня 2022 року. Про зворотну дію в часі в тексті Закону №2783-IX не зазначено.
Разом з цим, Кабінет Міністрів України ухвалив постанову «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» від 04 лютого 2023 року №107, якою передбачено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостилю тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.
Таким чином, під час дії воєнного стану, виготовлені на території Російської Федерації, установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою документи, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 р. такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.
Виходячи з вищевикладеного, приймаючи до уваги, що архівні довідки, видані на території російської федерації до 24.02.2022 приймалися без апостиля, колегія суддів вважає безпідставним висновок відповідача про необхідність засвідчення архівних довідок від 09.01.2018 року №03-04-24/2/1731 та від 13.03.2020 року №Р-0043/641 апостилем.
Таким чином, відповідач протиправно відмовив у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 20.01.1982 року по 30.05.1985 року в ЗАТ «Обячівський ЛКХ, а також роботи в «Кунгурському ліспромгоспі» з січня по березень 1986 року, з червня по жовтень 1986 року, з січня по квітень 1987 року, з листопада по грудень 1987 року, з посиланням на те, що на довідках не проставлено апостиль компетентним органом держави, в якій документ було складено.
Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 17.01.2024 № 071850004928 про відмову в призначені пенсії прийняте без урахуванням вищевказаних обставин, тому є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо позовної вимоги зобов`язального характеру про призначення пенсії, то колегія суддів враховує те, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону від 09.07.2003 №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Статтею 26 Закону від 09.07.2003 №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Так, в оскаржуваному рішенні органами Пенсійного фонду України було підтверджено страховий стаж позивача - 13 років 04 місяців 14 днів.
При цьому, враховуючи, що в межах вирішення даного спору зарахуванню до страхового стажу позивача підлягає також і протиправно не врахований період трудової діяльності ОСОБА_1 з 20.01.1982 року по 30.05.1985 року в ЗАТ «Обячівський ЛКХ, а також роботи в «Кунгурському ліспромгоспі» з січня по березень 1986 року, з червня по жовтень 1986 року, з січня по квітень 1987 року, з листопада по грудень 1987 року, тому суд апеляційної інстанції виходячи із простого математичного обрахунку шляхом додавання приходить до висновку, що сумарний страховий стаж позивача дає право на призначення йому пенсії, в цьому випадку досягає необхідних 15 років.
В даному випадку враховуючи протиправність оскаржуваного рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії та беручи до уваги те, що призначення пенсії належить до виключної компетенції пенсійного органу, який і має здійснити відповідний повторний розрахунок страхового стажу позивача із урахуванням періоду його роботи з 20.01.1982 року по 30.05.1985 року в ЗАТ «Обячівський ЛКХ, а також роботи в «Кунгурському ліспромгоспі» з січня по березень 1986 року, з червня по жовтень 1986 року, з січня по квітень 1987 року, з листопада по грудень 1987 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що порушені права позивача необхідно захистити шляхом зобов`язання ГУ ПФУ Рівненській області повторно вирішити питання щодо призначення позивачу пенсії за віком.
З метою захисту прав позивача слід зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу період роботи позивача з 20.01.1982 року по 30.05.1985 року в ЗАТ «Обячівський ЛКХ, а також роботи в «Кунгурському ліспромгоспі» з січня по березень 1986 року, з червня по жовтень 1986 року, з січня по квітень 1987 року, з листопада по грудень 1987 року та зобов`язати повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 11.01.2024, з урахуванням висновків суду.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись статтями 6, 14, 242, 243, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року у справі № 260/3697/24 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	В. Я. Качмар