Справа № 671/105/26
Провадження № 2/671/104/2026

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2026 р. м. Волочиськ

Волочиський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді   Никифорова Є. О.,
секретаря судового засідання  Козак Г. А.,

розглянув у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.
На обґрунтування позову вказано, що 16 березня 2022 року близько 06 год. 00 хв. водій ОСОБА_3 , керуючи автобусом «SETRA S 317», р. н. НОМЕР_1 , рухаючись автомобільною дорогою державного значення М-30 «Стрий - Тернопіль - Кропивницький - Знам`янка - Луганськ - Ізварине» у напрямку від м. Тернопіль до м. Хмельницький, у межах Волочиської територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області, під час здійснення маневру зміни напрямку руху ліворуч не переконався у його безпечності, перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки та виїхав на смугу зустрічного руху.
У результаті зазначених дій водій допустив зіткнення з мікроавтобусом «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», р. н. НОМЕР_2 , який рухався у зустрічному напрямку в межах своєї смуги руху, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди.
Порушення водієм автобуса вимог пунктів 2.3 (б), 10.1, 11.1 Правил дорожнього руху України перебуває у прямому причинному зв`язку з виникненням зазначеної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.
Унаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажирка мікроавтобуса «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», р. н. НОМЕР_2 , ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді тупої травми грудної клітки та живота з множинними переломами ребер, розривом стінки грудного відділу аорти, забоєм легень та розривами печінки, які за своїм характером є тяжкими тілесними ушкодженнями та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням її смерті, внаслідок яких загинула на місці події.
Позивач вказує, що унаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди їх було спричинено матеріальну шкоду на суму 16435,00 грн, що складається з витрат на поховання, та моральну шкоду, яку позивач оцінює на суму 760000,00 грн.
Моральна шкода полягає у самому факті смерті ОСОБА_4 , яка була матір`ю позивача та членом її родини. Після матері смерті позивач відчуває постійний біль, запаморочення, нервові переживання, стривоженість та дискомфорт, стали проявлятися емоційні спалахи, виникає дратівливість, збудливість. Позивач зазнав глибоких страждань, що стало травмою все життя. Ця втрата не може бути відновлена, є безповоротною, а обсяг та тривалість душевних страждань є безкінечними. Маючи статус потерпілого у кримінальному провадженні, позивач відвідувала слідчі органи, брала участь у процесуальних діях, відвідувала приміщення моргу, де впізнавала і бачила скалічене тіло матері, що стало важким непосильним тягарем для неї, її душевного та психологічного стану. Позивач змушена постійно приймати ліки та препарати для покращення здоров`я.
Позивач вказує, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільна правова відповідальність власника транспортного засобу - автобуса «SETRA S 317», р. н. НОМЕР_1 , застрахована в ПРАТ СК «ВУСО» за полісом №207041499 від 30.11.2021. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю, за вказаним полісом становить 260 000 гривень.
Дорожньо-транспортна пригода, що сталася 16.03.2022, та унаслідок якої загинула ОСОБА_4 , є страховим випадком, що передбачено Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Позивач стверджує, що водій транспортного засобу - автобуса «SETRA S 317», р. н. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 станом на 16.03.2022 перебував у трудових відносинах із фізичною особою-підприємцем (ФОП) ОСОБА_2 . 
Позивач вказує, що відповідальність за матеріальну та моральну шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди, має нести страховик - ПРАТ СК «ВУСО», у межах ліміту відповідальності, а у частині, що перевищує ліміт відповідальності страховика - водій транспортного засобу - автобуса «SETRA S 317», р. н. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , та фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , як його роботодавець, оскільки ОСОБА_3 , станом на 16.03.2022, перебував у трудових відносинах із фізичною особою-підприємцем (ФОП) ОСОБА_2 .
Позивач також вказує, що ОСОБА_4 як пасажир мікроавтобуса «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», р. н. НОМЕР_2 , була застрахована від нещасних випадків на транспорті відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 959 від 14.08.1996 «Про затвердження Положення про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті». Страховиком є приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС».
Смерть пасажира мікроавтобуса «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», р. н. НОМЕР_2 , ОСОБА_4 є страховим випадком у зв`язку з настанням якого позивачу, як члену сім`ї загиблого застрахованого пасажира підлягає виплаті страхова сума у розмірі 6000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (102000,00 грн). 
Позивач просила стягнути на її користь:
- з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» 16435,00 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та 260000,00 грн моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;
- з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 250 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, 
- з ОСОБА_3 250 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;
- з приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» 102000 грн страхового відшкодування внаслідок загибелі застрахованого ОСОБА_4 внаслідок нещасного випадку на транспорті.
02.02.2026 провадження у справі відкрито та ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.
У задоволенні заяви про залучення у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 відмовлено.
19.03.2026 провадження у справі, в частині вимог ОСОБА_1 до ПрАТ АТ «Страхова компанія «ВУСО», закрито у зв`язку з прийняттям судом відмови позивача від позову, крім того, провадження у справі, в частині вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, закрито у зв`язку зі смертю відповідача.
Позивач у судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи.
Від позивача надійшла заява відповідно до якої вона просить розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує. 
Відповідачі, які були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи в судове засідання не з`явилися повторно, відзиву не надали, а тому судом розглянуто справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановлено заочне рішення), що передбачено положеннями ч. 4 ст. 233, ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що 16 березня 2022 року близько 06 год. 00 хв. водій ОСОБА_3 , керуючи автобусом «SETRA S 317», р. н. НОМЕР_1 , рухаючись автомобільною дорогою державного значення М-30 «Стрий - Тернопіль - Кропивницький - Знам`янка - Луганськ - Ізварине» у напрямку від м. Тернопіль до м. Хмельницький, у межах Волочиської територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області, під час здійснення маневру зміни напрямку руху ліворуч не переконався у його безпечності, перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки та виїхав на смугу зустрічного руху.
У результаті зазначених дій водій допустив зіткнення з мікроавтобусом «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», р. н. НОМЕР_2 , який рухався у зустрічному напрямку в межах своєї смуги руху, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди.
Порушення водієм автобуса вимог пунктів 2.3 (б), 10.1, 11.1 Правил дорожнього руху України перебуває у прямому причинному зв`язку з виникненням зазначеної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.
Унаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажирка мікроавтобуса «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», р. н. НОМЕР_2 , ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді тупої травми грудної клітки та живота з множинними переломами ребер, розривом стінки грудного відділу аорти, забоєм легень та розривами печінки, які за своїм характером є тяжкими тілесними ушкодженнями та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням її смерті, внаслідок яких загинула на місці події.
Вироком Волочиського районного суду Хмельницької області від 24.01.2025 р. ОСОБА_3 визвано винуватим у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.
Цивільний позов ОСОБА_1 розглядався у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. 
Вироком Волочиського районного суду Хмельницької області від 24.01.2025 цивільний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія» «ВУСО» на користь ОСОБА_1 16435,00 грн. матеріальної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 250000,00 грн. моральної шкоди.
У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду 07.01.2026 скасовано вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 24 січня 2025 року, зокрема, в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_1 та призначено новий судовий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Зазначеним вироком встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, що сталася 16 березня 2022 року близько 06 год. 00 хв., була наслідком порушення водієм ОСОБА_3 правил безпеки дорожнього руху, а зазначені порушення перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням шкідливих наслідків, у тому числі смертю пасажирки ОСОБА_4 .
Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, обов`язок доказування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, покладається на відповідних учасників справи, а суд вирішує спір на підставі належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, оцінених у їх сукупності.
Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно її ухвалено, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Вироком суду, який набрав законної сили, встановлено, що водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом, порушив вимоги Правил дорожнього руху України, допустив виїзд на смугу зустрічного руху та зіткнення з транспортним засобом, унаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої пасажирка ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження, від яких настала її смерть.
Зазначені обставини, встановлені вироком суду у кримінальному провадженні, який набрав законної сили, відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України є преюдиційними для суду при розгляді цієї цивільної справи та не потребують повторного доказування.
Разом із тим питання щодо наявності та розміру шкоди, а також підстав і обсягу цивільно-правової відповідальності відповідача підлягають самостійному дослідженню та оцінці судом у межах розгляду цієї цивільної справи.
Настання смерті ОСОБА_4 16.03.2022 також підтверджується свідоцтвом про її смерть, що видане Хмельницьким відділом ДРАЦС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного МУ МЮ (м. Хмельницький) 17.03.2022 р.
Судом встановлено, що позивач є матір`ю загиблої під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , що підтверджується довідкою (а. с. 20). З вироку суду від 24.01.2025 вбачається, що позивач була визнана потерпілою у кримінальному провадженні.
Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Згідно з частиною третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю іншої особи, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, установлених законом.
Згідно з пунктом 2 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до частини першої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам, дітям, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала смерть матері позивача, що є непоправною втратою найближчої людини та спричиняє значні душевні страждання, пов`язані з переживанням горя, втрати родинних зв`язків, зміною звичного способу життя та необхідністю подальшого існування без підтримки матері.
Відповідно до статей 23, 1167, 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, підлягає відшкодуванню відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Оцінюючи характер і обсяг моральних страждань позивача, суд враховує особливий характер сімейних відносин між матір`ю та дитиною, глибину душевних переживань, пов`язаних із втратою найближчої людини, тривалість та незворотність наслідків такої втрати, засади розумності та справедливості. 
З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що заявлена позивачем сума відшкодування моральної шкоди у розмірі 760000 грн є співмірною характеру та обсягу моральних страждань, яких зазнав позивач у зв`язку зі смертю матері, відповідає засадам розумності та справедливості.
Судом встановлено, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільна правова відповідальність власника транспортного засобу - автобуса «SETRA S 317», р. н. НОМЕР_1 , застрахована в ПРАТ СК «ВУСО» за полісом №207041499 від 30.11.2021 (а.с. 22). Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю за вказаним полісом становить 260000 гривень.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та майну третіх осіб унаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно з пунктом 27.3 статті 27 зазначеного Закону у разі смерті потерпілого страховик здійснює відшкодування моральної шкоди його чоловікові (дружині), батькам, дітям, а також особам, які проживали з ним однією сім`єю.
Відповідно до положень зазначеної норми розмір страхового відшкодування моральної шкоди у разі смерті потерпілого становить 12 мінімальних заробітних плат (6 500 грн ? 12 = 78 000 грн), установлених законом на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами кожній особі, яка має право на таке відшкодування.
Таким чином, страховик зобов`язаний відшкодувати моральну шкоду особам, які мають право на її отримання, у межах страхових сум, визначених законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу, що був джерелом підвищеної небезпеки.
Оскільки смерть потерпілої настала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка є страховим випадком у розумінні Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язок щодо відшкодування моральної шкоди в межах установленого законом ліміту покладається на страховика.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, страховик відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» несе обов`язок щодо відшкодування моральної шкоди у разі смерті потерпілого в межах встановленого законом ліміту, який на день настання дорожньо-транспортної пригоди становив 78000 грн.
Разом із тим, визначений судом розмір моральної шкоди, завданої позивачу у зв`язку зі смертю матері внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить 760000 грн, що перевищує максимальниц розмір страхового відшкодування моральної шкоди, передбачений законом.
З огляду на викладене, з урахуванням положень статті 1194 ЦК України, обов`язок щодо відшкодування різниці між фактичним розміром моральної шкоди та страховою виплатою покладається на винну особу.
Позивач стверджує, що водій транспортного засобу - автобуса «SETRA S 317», р. н. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 станом на 16.03.2022 перебував у трудових відносинах із фізичною особою-підприємцем (ФОП) ОСОБА_2 , а тому відповідальність за матеріальну та моральну шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди у частині, що перевищує ліміт відповідальності страховика повинен водій транспортного засобу - автобуса «SETRA S 317», р. н. НОМЕР_1 ОСОБА_3 , та фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , як його роботодавець, оскільки ОСОБА_3 , станом на 16.03.2022, перебував у трудових відносинах із фізичною особою-підприємцем (ФОП) ОСОБА_2 .
Оскільки провадження у справі в частині вимог ОСОБА_1 до ПрАТ АТ «Страхова компанія «ВУСО» та до ОСОБА_3 закрито суд вирішує справу в межах заявлених позовних вимог до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 .
Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Для покладення відповідальності на роботодавця за зазначеною нормою необхідним є встановлення сукупності таких обставин: 1) перебування особи, яка завдала шкоди, у трудових (службових) відносинах із відповідачем; 2) заподіяння шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків; 3) наявність причинного зв`язку між діями працівника та завданою шкодою. 
Судом встановлено, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_3 керував автобусом «SETRA S 317», р. н. НОМЕР_1 , який належить ФОП ОСОБА_2 , що зазначено у полісі №207041499 від 30.11.2021 (а.с. 22) та не здійснював перевезення пасажирів, разом із тим, сам по собі факт керування транспортним засобом, що належить відповідачу, не є безумовним доказом перебування водія у трудових відносинах із власником транспортного засобу.
Позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів наявності трудових відносин між водієм та ФОП ОСОБА_2 , зокрема: укладення трудового договору (наказу про прийняття на роботу), відомостей з трудової книжки або реєстру застрахованих осіб, табелів обліку робочого часу, документів, що підтверджують виконання перевезення за дорученням відповідача, інших доказів фактичного допуску до роботи, систематичного виконання ОСОБА_3 трудових обов`язків водія у ФОП ОСОБА_2 , не заявлено клопотання про витребування цих доказів. Надану позивачем копія страхового поліса, де власником транспортного засобу, яким керував ОСОБА_3 , вказаний ФОП ОСОБА_2 , суд не визнає достатнім доказом виконання ОСОБА_3 трудових обов`язків у момент ДТП.
Суд враховує, що ухвалою Хмельницького апеляційного суду 07.01.2026 скасовано вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 24 січня 2025 року, зокрема, в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_1 та призначено новий судовий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Однак, суд апеляційної інстанції не встановлював факту наявності трудових відносин між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 , а лише вказав на недоліки, допущені судом першої інстанції при розгляді справи в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_1 . Суть позиції апеляційного суду полягала утому, що суд першої інстанції передчасно відмовив у задоволенні позову до ФОП ОСОБА_2 , оскільки неповно з`ясував обставини справи, зокрема, залишив без оцінки суттєву суперечність у показаннях ОСОБА_3 (на досудовому розслідуванні він стверджував про наявність трудового договору, а під час розгляду справи у суді заперечував це), а також не дослідив факт отримання ФОП ОСОБА_2 доходу від перевезень. Тобто апеляційний суд лише зафіксував неповноту судового розгляду і необхідність дати оцінку цим обставинам, отже, питання про існування трудових відносин залишилось невирішеним по суті.
Зазначене стало підставою для скасування вироку в частині вирішення цивільного позову та направлення справи на новий розгляд в порядку цивільного судочинства. Під час розгляду позову ОСОБА_1 в порядку цивільного судочинства суду не було надано, зокрема, протоколу допиту ОСОБА_3 під час досудового розслідування, а тому суд позбавлений можливості надати оцінку показанням ОСОБА_3 з метою перевірки доводів позивача. Не надано суду також доказів того, що пасажири рейсу оплачували послуги перевезення, дохід від якого отримував саме ФОП ОСОБА_2 , а не безпосередньо обвинувачений ОСОБА_3 .
За таких обставин суд дійшов висновку, що доводи позивача про перебування водія ОСОБА_3 на момент настання ДТП у трудових відносинах із відповідачем ФОП ОСОБА_2 є недоведеними, у зв`язку з чим відсутні підстави для покладення на останнього відповідальності за правилами частини першої статті 1172 ЦК України.
Водночас, відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, підлягає відшкодуванню особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.
Оскільки позивачем не доведено факту перебування ОСОБА_3 у трудових відносинах з власником ТЗ, відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, має нести безпосередньо його володілець - водій ОСОБА_3 , провадження щодо якого закрите у зв`язку зі смертю останнього.
Отже, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та відмовляє у задоволенні позову у цій частині у зв`язку з необґрунтованістю вимог.
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» щодо стягнення страхового відшкодування.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 7 Закону України № 85/96-ВР «Про страхування» від 7 березня 1996 року, Положення про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 1996 року № 959 (надалі - «Положення»), що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, пасажири автобусного транспорту підлягають обов`язковому особистому страхуванню від нещасних випадків на час поїздки та перебування на транспорті, а перевізник зобов`язаний забезпечити таке страхування незалежно від укладення окремого договору пасажиром.
Кожному застрахованому перевізник, що виступає агентом страховика, видає страховий поліс. Він може видаватися на окремому бланку або міститися на зворотному боці квитка. Документом, що підтверджує страхування пасажирів під час здійснення регулярних пасажирських перевезень автомобільним транспортом, є квиток. 
Відповідно до Положення страховим випадком є нещасний випадок, що стався з пасажиром під час поїздки, посадки або висадки з транспортного засобу, внаслідок якого настало ушкодження здоров`я або смерть. Розмір відповідальності страховика є обмеженим страховою сумою, встановленою нормативними актами, і не залежить від розміру фактичної шкоди, завданої потерпілому.
Страхова сума для кожного застрахованого відповідно до Положення становить 6000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Неоподаткований мінімум громадян становить 17,00 грн. Таким чином страхова сума як на день, коли сталася ДТП, внаслідок якої загинула ОСОБА_4 становила 102 000,00 грн.
Положенням також передбачено, що у разі загибелі або смерті застрахованого внаслідок 
нещасного випадку на транспорті сім`ї загиблого або його спадкоємцю здійснюється виплати у розмірі 100 відсотків страхової суми (п. 8).
З наданої позивачем копії квитка (а. с. 23) вбачається, що він оформлений на автобусне перевезення за маршрутом Дніпро - Львів, рейс № 573, із датою відправлення 15.03.2022 р. о 15 годині 00 хвилин, місце № 7, платформа 19. Загальна вартість квитка становить 3000,00 грн, у тому числі страховий платіж.
У квитку зазначено, що страхування пасажира здійснюється Страхова група «ТАС», із визначенням страхової суми у розмірі 102 000 грн у межах обов`язкового особистого страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті. Отже, квиток містить реквізити перевезення та інформацію про включення до його вартості страхового платежу, однак, не містить вказівку який транспортний засіб виконує рейс.
Слід зазначити, що вироком Волочиського районного суду Хмельницької області від 24.01.2025 встановлено, що 16 березня 2022 року близько 06 год. 00 хв. водій ОСОБА_3 , керуючи автобусом «SETRA S 317», р. н. НОМЕР_1 , рухаючись автомобільною дорогою державного значення М-30 «Стрий - Тернопіль - Кропивницький - Знам`янка - Луганськ - Ізварине» у напрямку від м. Тернопіль до м. Хмельницький, у межах Волочиської територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області, під час здійснення маневру зміни напрямку руху ліворуч не переконався у його безпечності, перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки та виїхав на смугу зустрічного руху. Встановлено, що у результаті зазначених дій водій допустив зіткнення з мікроавтобусом «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», р.н. НОМЕР_2 , який рухався у зустрічному напрямку в межах своєї смуги руху, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди.
Зазначеним вироком не було встановлено, що мікроавтобус «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», р. н. НОМЕР_2 , рухався за маршрутом Дніпро - Львів, виконуючи рейс № 573, вказаний у квитку, не містять відповідних доказів і матеріали справи, а тому факт перебування ОСОБА_4 у транспортному засобі «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», р. н. НОМЕР_2 , як пасажира не свідчить про наявність у неї права на отримання страхового відшкодування від ПрАТ «Страхова група «ТАС», крім того, оцінюючи наданий позивачем доказ - квиток на рейс "Дніпро - Львів", суд звертає увагу на ту обставину, що цей рейс мав бути здійснений 15.03.2022, тоді як ДТП сталася 16.03.2022, але позивачем не надано суду будь-яких пояснень щодо цієї обставини.
Отже, належними та допустимими доказами у справі не підтверджено зв`язку між транспортним засобом, у якому перебувала ОСОБА_4 під час настання події, та наданим квитком, який посвідчує укладення договору перевезення і страхування пасажира.
За відсутності доказів того, що ОСОБА_4 була застрахована саме за договором обов`язкового особистого страхування пасажирів, укладеним у зв`язку з відповідним перевезенням, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем підстав для покладення обов`язку зі здійснення страхової виплати на відповідача ПрАТ «Страхова група «ТАС». 
Не спростовує цих висновків суду і наданий позивачем договір-доручення № 05-4806/000/01 від 31.05.2010 між ПрАТ «Страхова група «ТАС» та ВАТ «Дніпропетровське обласне підприємство автобусних станцій» та додатковий договір № 1 до нього, оскільки цій документи жодним чином не підтверджують зв`язку між транспортним засобом, у якому перебувала ОСОБА_4 під час настання події, та наданим квитком, який посвідчує укладення договору перевезення і страхування пасажира.
Отже, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 також і до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» та відмовляє у задоволенні позову у цій частині у зв`язку з необґрунтованістю вимог.
На підставі положень статті 141 ЦПК України судові витрати зі сплаті судового суд відносить за рахунок держави оскільки у задоволенні позову відмовлено, а позивача звільнено від сплати судового збору. 
На підставі викладеного та керуючись статтями 23, 1167, 1168, 1172, 1187, 1188, 1194 ЦК України, статтями 22, 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 7 ЗУ № 85/96-ВР «Про страхування», статтями 12, 13, 76, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 89, 141, 223, 263-265, 268, 280-284 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, відмовити. 
Судові витрати зі сплати судового збору віднести за рахунок держави. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених законом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Позивач, якому повне рішення не було вручено у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. 
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку для подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, передбаченому ЦПК України. 
Позивач: - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідачі:
1. Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», код ЄДРПОУ 30115243, м. Київ, пр. Перемоги, 65;
2. Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Повне рішення виготовлено 28.04.2026 р.

Суддя           Є. О. Никифоров