Єдиний унікальний номер: 379/157/26 
Провадження № 2/379/342/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року     м. Тараща
Таращанський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Зінкіна В.І.,
з участю секретаря судового засідання Івахи К.Ю.,
позивача ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін, цивільну справу за позовною ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором (розпискою),

 
УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 34 000,00 грн; звільнити його від сплати судового збору як особу з інвалідністю ІІ групи.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
Позивач в обґрунтування позовної заяви зазначає, що відповідач звернувся до нього восени 2022 року з приводу надання юридичної допомоги в адміністративному процесі для перерахунку пенсійних виплат, про що надав нотаріальну довіреність № 838 від 17.10.2022 на представництво його інтересів. 03.07.2023 відповідач надав йому договір-зобов`язання про те, що буде після отримання ним першої оновленої пенсії виплачувати йому по 2 000 грн щомісяця в рахунок реструктуризації боргу, про що надав розписку від 09.08.2023, в якій зазначив суму заборгованості 39 000 грн та строк погашення до 06.06.2025. З дати надання розписки відповідач виплатив йому грошові кошти в сумі 5 000 грн, згідно розписки та з 06.06.2025 і на час подання позову до суду, відповідач відмовився в добровільному порядку виплатити йому різницю заборгованості грошових коштів в сумі 34 000 грн. В зв`язку з чим, звернувся до суду з даною позовною заявою.

У поданому відзиві на позовну заяву відповідач заперечує суму заборгованості, що зазначена в позовній заяві. Зазначає, що восени 2022 року надав позивачу нотаріально посвідчену довіреність № 838 від 17.10.2022 на представництво його інтересів у органах державної влади та місцевого самоврядування України, у всіх без винятку установах, підприємствах, організаціях незалежно від їх форми власності та підпорядкування, в органах нотаріату, в загальних судах України, в органах Пенсійного фонду України, в тому числі ГУ ПФУ у Київській області, ГУНП у Київській області. За змістом виданої довіреності згідно ст. 1003-1006 ЦК України не уповноважував ОСОБА_1 представляти його інтереси у адміністративних судах, тим більше цей правочин було вчинено на підставі укладеного в усній формі безоплатного договору. Дійсно при підготовці адміністративного позову до ГУ ПФУ у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії щодо перерахунку призначеної йому пенсії, у нього була усна домовленість з позивачем, що при реальному отриманні перерахованої пенсії з 2019 року по 2023 рік, він йому заплатить деякі кошти, зі слів позивача 20%. При отриманні рішення КОАС по справі № 320/3093/23 було проведено перерахунок призначеної пенсії, розмір пенсії з 01.08.2023 став 12 242,60 грн. Згідно інформації ГУ ПФУ у Київській області, було зроблено перерахунок з грудня 2019 року по липень 2023 року в сумі 195501,34 грн, проте дана заборгованість не виплачена, а лише обліковується у пенсійній справі. Розписка та договір зобов`язання підписані ним влітку 2023 року в подвір`ї матері позивача в м. Таращі в присутності колишніх працівників міліції під впливом шантажу ОСОБА_1 , який вимагав розписку та договір, бо інакше він не буде займатися пенсіями і повертає зібрані документи для перерахунку. Таким чином, він не отримував від позивача кошти в сумі 39 000 грн готівкою. У позовній заяві позивач не наводить розрахунок заборгованості. Вважає, що виплатив позивачеві по розписці з листопада 2023 року по липень 2025 року шість тисяч грн. Враховуючи викладене, просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Процесуальній дії у справі
03.02.2025 на підставі ч. 6 ст. 187 ЦПК України, з метою визначення підсудності від відділу реєстрації місця проживання управління «ЦНАП» виконкому Таращанської міської ради, судом отримано інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача.
Ухвалою суду від06.02.2026 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків тривалістю десять днів з дня отримання копії даної ухвали.
16.02.2026 позивачем подано заяву про усунення недоліків позовної заяви .
Ухвалою суду від 17.02.2026 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено провести за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання у справі на 16.03.2026.
Протокольною ухвалою суду від 16.03.2026 у судовому засіданні оголошено перерву до 01.04.2026 за клопотанням позивача для надання можливості підгодовувати відповідь на відзив. 
Протокольною ухвалою суду від 01.04.2026 у судовому засіданні оголошено перерву до 07.05.2026 за клопотанням відповідача для надання відомостей з пенсійного фонду щодо виплати заборгованості по рішенню суду.
Протокольною ухвалою суду від 07.05.2026 у судовому засіданні оголошено перерву до 08.06.2026 за клопотанням відповідач для виклику свідків.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Пояснив, що 03.08.2021 ОСОБА_2 звернувся до ПФУ Київської області з заявою про перерахування пенсії. В 2021 році йому надали відповідь, що він не має права на перерахунок. Через майже 1,5 роки відповідач звернувся до нього, попрохав взятися за його справу. Він попрохав у відповідача доручення і той у нотаріуса отримав доручення. Договір був оплатний. Він представляв інтереси Карпенка у двох справах: спочатку 320/3093/23, а потім – 320/48156/23. По справі 320/48156/23 було рішення на користь ОСОБА_4 , а в апеляційній інстанції апеляційну скаргу повернули, таким чином рішення набрало законної сили. Останньому зробили перерахунок, після чого ОСОБА_4 03.07.2023 написав договір-зобов`язання. В липні 2023 Карпенку перший раз виплатили оновлену пенсію. 09.08.2023 ОСОБА_4 написав розписку. Потім ОСОБА_4 знову звернувся щоб він представляв інтереси ОСОБА_4 по другій справі 320/48156/23. Він вів і другу справу ОСОБА_4 , яка була розглянута у березні 2024 року. Поки він вів другу справу, то ОСОБА_4 розраховувався. Ніякого шантажу не було. Загалом ОСОБА_4 віддав 5000 грн. У листопаді 2023 – 1000 грн, у лютому 2024 -1000 грн, у березні 2024 – ОСОБА_4 завіз матері 1000 грн, у квітні 2024 ОСОБА_4 передав 1000 грн на базарі ОСОБА_5 , у травні 2025 ОСОБА_4 на вулиці віддав 1000 грн. В липні 2024 він 1000 грн від ОСОБА_4 не отримував. Він не ФОП і податок з цих доходів не платив. Потім він дзвонив ОСОБА_4 , зустрічався з ним, той казав, що грошей нема. Не пам`ятає, чи отримував 5000 гривень за складання позовної заяви по першій справі від Карпенка. 39000 грн він не передавав ОСОБА_4 . У розписці так написано, бо це реструктуризація боргу, 20 відсотків від суми перерахунку пенсії. Справа 320/3093/23 розглядалася у письмовому порядку. Він знайомився зі справою, подавав клопотання. Не було з ОСОБА_4 на початку такої домовленості, що буде виплачувати кошти після отримання грошей по перерахунку. Навпаки, він казав, що свою роботу зробив.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що у 2021 році він звернувся до Пенсійного фонду з приводу перерахунку пенсії. Там йому надали довідку. Він не юрист, не знав як написати позов, тому восени 2022 року звернувся до ОСОБА_6 . Той сказав, що по довідці буде пенсія до 12000 грн і буде борг з 2019 по 2023 до 200000 грн. це все було в усному порядку. ОСОБА_7 сказав, що отримаєш і після отримання 20 відсотків віддати йому. Він віддав документи ОСОБА_7 і той зробив позовну заяву, за що він окремо платив ОСОБА_7 5000 грн за першу справу. Справа йшла 7-8 місяців потім ПФУ нарахував 195 000 грн. Також він давав 5000 грн ОСОБА_7 для подачі позову по іншій справі. Потім ОСОБА_7 дізнався про нараховану суму, зібрав їх чотирьох та розложив документи у дворі, запропонував підписатися у договорі-зобов`язанні. Він відповів ОСОБА_7 , що домовлялися, що буде платити після фактичного отримання грошей. ОСОБА_7 сказав, що поверне документи і не буде нічого робити по другій справі. Договір-зобов`язання підписав не читаючи. Порадилися з колегами та підписали. Він в подальшому виплатив ОСОБА_7 6000 грн. По договору виходить 2000 грн у місяць, але він спочатку має отримати кошти після перерахунку Розписку пізніше підписав, читав її, але 39000 грн від ОСОБА_7 не отримував. Не може відповісти чому підписав розписку. До листопаду 2025 року держава нічого не платила по перерахунку. У грудні та листопаді 2025 року отримав по 187 грн, у січні 2026 - 103 грн, у лютому 2026 -101 грн. Було таке, що в телефонній розмові погоджувався з боргом перед ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_8  у судовому засіданні пояснив, що він колишній працівник поліції, вже вийшов на пенсію. Платили невелику пенсію. Звернувся до ОСОБА_7 і він представляв його інтереси у суді. ОСОБА_9 нотаріальну довіреність і за представництво інтересів у суді він заплатив ОСОБА_7 8000 грн.Усно домовлялися: або 10 відсотків від перерахунку до отримання, а бо 20 відсотків – після отримання коштів. У ОСОБА_4 була така ж сама ситуація. Із ОСОБА_7 була усна домовленість, що після рішення суду виплатити йому частину заборгованості. Спочатку була усна домовленість. Потім було таке, що після рішення суду були вдома у ОСОБА_7 , 6-7 людей, серед яких був і ОСОБА_4 . Він відмовився від підпису запропонованого надрукованого тексту і сам, але під моральним тиском ОСОБА_7 , написав розписку іншого змісту, бо йому не сподобалосяв запропонованому тексті, що він взяв у борг у ОСОБА_7 гроші. Він почав скандалити з цього приводу. Інші також були проти, але в подальшому підписали розписки, що будуть виплачувати частину суми із заборгованості, серед інших і ОСОБА_4 . ОСОБА_7 запропонував написати 20 відсотків від заборгованості. Він виплачував ОСОБА_7 частинами, а потім попав у лікарню, провели операцію і з того часу він не платив. ОСОБА_7 не передавав 39000 грн ОСОБА_4 . 

Свідок ОСОБА_10  у судовому засіданні пояснив, що при ньому ніякі розписки не писалися. Одного разу відповідач дав йому 1000 грн щоб передати позивачу за якусь виконану роботу. Він передав ці гроші позивачу.

Свідок ОСОБА_11  у судовому засіданні пояснив, що позивач сказав йому робити бумагу за те що він йому (свідку ОСОБА_11 ) зробив подвійну пенсію, представляв його інтереси у суді. ОСОБА_12 про те, щоб заплатив позивачу 39 000 грн. Він добровільно погодився. Перед подачею позову він давав ОСОБА_7 кошти на держмито. ОСОБА_7 був у своєї матері на дворі. Він також бачив там ОСОБА_4 . Не пам`ятає, чи був тоді скандал. Не бачив, чи брав кошти ОСОБА_4 у ОСОБА_7 . Він (свідок ОСОБА_11 ) платив ОСОБА_7 кожен місяць з 2023 по 2025 рік по 2 тисячі гривень з 2023 по 2025 рік. Розписку ОСОБА_7 він не писав, але загалом заплатив йому 39000 грн. Пенсійний фонд заборгував йому більше 100000 грн.

Свідок ОСОБА_13  у судовому засіданні пояснив, що пам`ятає що був скандал у дворі матері ОСОБА_7 . Там були присутні ОСОБА_4 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 . ОСОБА_16 був через розписки, щоб вони підписали розписки. ОСОБА_7 казав, що не буде нічого робити поки не підпишуть розписки. Скандалили ОСОБА_14 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , тобто розмовляли на підвищених тонах. Перед подачею позовів він (свідок ОСОБА_13 ) платив кошти ОСОБА_7 у сумі 7,5 тисяч гривень за одну справу по пенсії і 6,5 тисяч за іншу, в якій ОСОБА_7 йому також допомагав. Він спочатку платив кошти ОСОБА_7 по розписці, але потім у нього був інфаркт і він перестав платити. Не було такого щоб ОСОБА_7 передавав ОСОБА_4 кошти.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
17.10.2022 відповідач, на підставі укладеного в усній формі безоплатного договору доручення, довіреністю уповноважив позивача представляти його інтереси в усіх органах державної влади та місцевого самоврядування України, у всіх без винятку установах, на підприємствах, в організаціях незалежно від їх форми власності та підпорядкування, в органах нотаріату, в загальних судах України, в органах Пенсійного фонду України (у тому числі в ГУ ПФУ у Київській області), в ГУ НП в Київській області. Довіреність видана строком на два роки, тобто до 17.10.2024 без права передовіри повноважень третім особам. Довіреність посвідчено 17.10.2022 приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Якименко Л.П. та зареєстровано в реєстрі за № 838 (а.с.26).
15.06.2023 ОСОБА_1 в якості представника ОСОБА_2 звертався до Шостого апеляційного адміністративного суду із заявою про ознайомлення з матеріалами адміністративної справи № 320/3093/23 за позовом ОСОБА_2 до ГУ ПФУ в Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії (а.с.29).
Також, 15.06.2023 звертався до Шостого апеляційного адміністративного суду із клопотанням про повернення апеляційної скарги УПФУ в Київській області по справі № 320/3093/23 як таку, що не підлягає апеляційному розгляду (а.с.30-31). 
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 26.04.2023 у справі № 320/3093/23 набрало законної сили 19.06.2023.(а.с.32)
03.07.2023 відповідач підписав документ під назвою «Договір-Зобов`язання», в якому зазначено наступне «Я, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , інд.код НОМЕР_1 (паспорт НОМЕР_2 , виданий Таращанським РВ ГУМВС України в Київській області 03.10.1996 року) зобов`язуюсь відразу після набрання законної сили рішення суду по адміністративній справі № 320/3093/23 та першої виплати моєї оновленої пенсії за даним рішенням суду, виплачувати кошти в процентному співвідношенні до заборгованості при перерахунку моєї пенсії з 01.12.2019р. на момент першої виплати оновленої пенсії в розмірі 20% (двадцяти відсотків) моєму представнику – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 (паспорт НОМЕР_3 , виданий Таращанським РВГУМВС України в Київській області 01.09.1999 року), який надає мені юридичну допомогу (нотаріальна довіреність № 838). Реструктуризація боргу по вище зазначеному процентному співвідношенні до повного погашення в сумі 2 000 грн щомісяця. Даний договір складений в односторонньому порядку мною особисто, добровільно, без будь-якого психологічного та фізіологічного впливу. 03.07.2023р. підпис» (а.с.28).
09.08.2023 відповідач підписав документ під назвою «Розписка», в якому зазначено наступне: «Я, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , інд.код НОМЕР_1 (паспорт НОМЕР_2 , виданий Таращанським РВ ГУМВС України в Київській області 03.10.1996 року), даю цю розписку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 (паспорт НОМЕР_3 , виданий Таращанським РВГУМВС України в Київській області 01.09.1999 року) про те, що я отримав від нього в борг грошову суму в розмірі 39,000 гривень (тридцять дев`ять тисяч гривень) готівкою. Зобов`язуюсь повернути позику в строк 06 червень 2025 року. Розписка напечатана та заповнена мною особисто, добровільно, без будь-якого психологічного та фізіологічного впливу. 09.08.2023 року підпис ОСОБА_4 » (а.с.27).
Відповідно до листа ГУ ПФУ у Київській області № 1000-0202-8/114164 від 31.07.2023, на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 26.04.2023 № 320/3093/23 ОСОБА_17 проведено перерахунок пенсії з 01.12.2019 з урахуванням раніше виплачених сум. Сума доплати по перерахунку пенсії за період з 01.12.2019 по 31.07.2023 становить 195 501,34 грн. Розмір пенсії за рішенням суду з 01.08.2023 становить 12242,60 грн. Рішення Київського окружного адміністративного суду від 26.04.2023 № 320/3093/23 обліковується в Реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою за № 772658. Виплата заборгованості за рішенням суду буде здійснена в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету (а.с.42-43).
20.11.2023 до Київського окружного адміністративного суду поданий позов ОСОБА_2 до ГУПФУ в Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання певні дії (а.с.61).
Також, як убачається з листа ГУ ПФУ у Київській області від 16.04.2026 у відповідь на звернення відповідача ОСОБА_2 , на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 26.04.2023 по справі № 320/3093/23, яке набрало законної сили 19.06.2023, нарахована сума за період 01.12.2019 по 31.07.2023 становить 195501,34 грн, з якої виплачено 766,05 грн – відкладена заборгованість. Наступна виплата буде здійснена в межах відповідного фінансового ресурсу, визначеного у бюджеті на 2026 рік. Кошти, нараховані на виконання вказаного рішення суду, підлягають виплаті відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 № 821 «Про затвердження Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень» (а.с.72).

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду
У цивільному процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який суд першої інстанції по суті застосував, хоча і не пославшись на нього.
Застосування судом цього принципу полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах: від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, провадження № 12-161гс19; від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц, провадження № 14-20цс21 та інших.
У частині першій статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України зазначено, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Перевіривши доводи та заперечення сторін в частині характеру правовідносин, які виникли між сторонами, суд встановив наступне.

Позивач посилаючись на статті 202, 207, 526, 625, 626 ЦК України просить стягнути з відповідача кошти за розпискою від 09.08.2023 в якій зазначено суму заборгованості перед ним у розмірі 39 000,00 грн.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляціїза весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми,якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такоїж якості (стаття 1046 ЦК України).
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальникаабо інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку,що встановлений договором.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом,який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.
За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.
З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносинза договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа,на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України: від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, і підтримані Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).
Разом з цим, тягар доведення того, що грошові кошти насправді не були одержані позичальником від позикодавця лежить на позичальнику, який за допомогою обґрунтованого заперечення (ексцепції) заперечує проти позову (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 квітня 2026 року у справі № 368/1257/21 провадження № 61-16707сво24).

У судовому засіданні з пояснень свідків та сторін встановлено, що грошові кошти у розмірі 39 000,00 грн відповідач у позивача не отримував і такі кошти не передавалися. Відповідач звернувся до позивача з приводу надання юридичної допомоги для перерахунку відповідачу пенсійних виплат, про що надав нотаріально посвідчену довіреність.

Отже, у ході розгляду справи суд встановив, що між сторонами спір виник з приводу нездійснення відповідачем оплати позивачу за представництво його інтересів, в тому числі загальних судах України.
Відповідно до статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.
Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.
Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.
Поняття «наданняпрофесійноїправничоїдопомоги`нетотожнепоняттю«представництвоособи в суді». Надання професійної правничої допомоги здійснюють лише адвокати, натомість представництво особи у суді може бути здійснене за вибором особи адвокатом або іншим суб`єктом (абзац другий підпункту 2.2.1 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини висновку Конституційного Суду України (Велика палата) у справі за конституційним зверненням Верховної Ради України про надання висновку щодо відповідності законопроекту про внесення змін до Конституції України (щодо скасування адвокатської монополії) (реєстр. № 1013) вимогам статей 157 і 158 Конституції України від 31 жовтня 2019 року № 4-в/2019).

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).
Згідно з частинами першою та третьою статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.
За договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії (частина перша статті 1000 ЦК України).
У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними (стаття 1003 ЦК України).
Повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення (частина перша статті 1004 ЦК України).
Повірений зобов`язаний: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення (стаття 1006ЦК України).
Довіритель зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення (частина перша статті 1007ЦК України).
Аналіз вищевказаних норм матеріального права дає підстави для наступних висновків:
- традиційно в доктрині приватного права виокремлюють договірне представництво або добровільне, що виникає на підставі договору. Цим договором, зокрема, є договір доручення (глава 68 ЦК України);
- довіреність видається однією особою іншій особі, тому видача довіреності є одностороннім правочином. Для цього не потрібна наявність волі іншої особи, тобто другої сторони договору доручення. Довіреність видається на підставі договору доручення (стаття 1003 ЦК України), при чому це робиться обов`язково (частина перша статті 1007 ЦК України). Це означає, що наявність довіреності свідчить про договірне представництво;
- глава 68 ЦК України не містить спеціальних вимог до форми договору доручення, тому й не виключається вчинення договору доручення в усній формі. Формулювання, які вживаються в статті 1003 ЦК України і сутність правовідносин представництва, вимагають фіксації його повноважень, що може бути здійснено в договорі та/або в довіреності. Натомість в статті 1007 ЦК України міститься вимога видати довіреність повіреному і це означає, що вона є обов`язковою. Але можливо вчинити договір доручення в усній формі, й у цьому разі довіреність слугуватиме підтвердженням його укладання;
- з урахуванням змісту статті 244 ЦК України та принципу розумності, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Тобто довіреність має містити повноваження представника необхідні для представництва довірителя перед третіми особами, а не обов`язки представника перед особою, яку він представляє (довірителем). Тим паче конструкція договірного представництва апріорі виключає можливість вчинення довіреності, яка містить можливість представника розпоряджатися коштами на власний розсуд, оскільки це суперечить конструкції цивілістичного представництва;
- видача довіреності на підставі усного договору доручення є підтвердженням укладання договору доручення, і очевидно, що на такі правовідносини поширюються положення, зокрема, статті 1006 ЦК України. У разі відсутності домовленості між повіреним та довірителем про встановлення строку (терміну) передачі одержаного у зв`язку з виконанням доручення, така передача має відбуватися негайно. При цьому для довірителя не потрібно пред`являти вимогу про передачу одержаного у зв`язку з виконанням доручення, оскільки пункт 3 частини першої статті 1006 ЦК України є виключенням, що допускається частиною другою статті 530 ЦК України.
Такий висновок про застосування норм права висловлено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25 березня 2024 року справа № 458/229/18 провадження № 61-5932сво22.

У разі відсутності в договорі доручення прямої вказівки на його безоплатність або законодавчого закріплення безоплатності для певного виду договору доручення такий договір вважається відплатним. Якщо сторони не визначили розміру плати повіреного, він визначається з урахуванням того інструментарію (спосіб визначення плати), що міститься в ч. 4 ст. 632 та ч. 2 ст.1002 ЦК України.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 30 липня 2025 року у справі № 344/3988/22 провадження № 61-6400св25.

Разом з тим, як убачається з довіреності посвідченої 17.10.2022 приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Якименко Л.П. та зареєстровано в реєстрі за № 838, 17.10.2022 відповідач уповноважив позивача представляти його інтереси в усіх органах державної влади та місцевого самоврядування України, у всіх без винятку установах, на підприємствах, в організаціях незалежно від їх форми власності та підпорядкування, в органах нотаріату, в загальних судах України, в органах Пенсійного фонду України (у тому числі в ГУ ПФУ у Київській області), в ГУ НП в Київській області, на підставі укладеного в усній формі безоплатного договору доручення (а.с.26).
Договір-зобов`язання підписаний 03.07.2023 вже після набрання рішенням у справі 320/3093/23 законної сили.
Отже, сторони уклали в усній формі договір доручення із вказівкою на його безоплатність, а тому у відповідача не виник обов`язок щодо оплати за вказаним договором.
Враховуючи викладене, суд висновує про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Розподіл судових витрат
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
У відповідності до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
В силу ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п. 1.1.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою – підприємцем судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.
З урахуванням ціни позову судовий збір за подання позовної заяви у даному випадку становить 1331,20 грн.
Як убачається з пенсійного посвідчення (копії), позивач є особою з інвалідністю ІІ групи, а тому в силу п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях (а.с.11).
Разом з тим, відповідач є особою з інвалідністю ІІ групи, потерпілим від Чорнобильської катастрофи І категорії, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_4 від 21.12.2020, а тому силу п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях (а.с.40).
За положеннями ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи викладене, судовий збір за розгляд справи необхідно віднести за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись статтями 4, 6, 8, 10-13, 17-18, 81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, статтями 237, 244, 1000 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором (розпискою) – відмовити у повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне найменування сторін:
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;
відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повне рішення складено 19.06.2026.

Головуючий:	В.  І.  Зінкін