ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
Іменем України
23 квітня 2026 року
м. Харків
справа № 642/5008/25
провадження № 22-ц/818/1993/26
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді: Тичкової О.Ю.,
суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал»,
відповідач – ОСОБА_1 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Холодногірського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2025 року у складі судді Ольховського Є.Б., -
ВСТАНОВИВ:
В серпні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» ( надалі ТОВ) звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в розмірі 32000,00 гривень. Одночасно просило стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2422,40 гривні та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 гривень. та у порядку ч. ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України зобов`язати орган (особу), що здійснюватиме примусове виконання рішення, нараховувати інфляційні витрати та 3% річних.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилалось на те, що 09.05.2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Слон Кредит» було укладено електронний договір № 1599211 про надання споживчого кредиту. Сума кредиту складає 5000 грн. Строк кредиту 360 днів. ТОВ «Слон кредит» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 5000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача НОМЕР_1 . Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором 24.12.2024 року між ТОВ «Слон Кредит», як клієнтом, та ТОВ «ФК Фінтраст Капітал», як фактором, було укладено договір факторингу №24122024 згідно з умовами якого клієнт відступив фактору право грошової вимоги за кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Слон Кредит» повідомило відповідача в особистому кабінеті, зазначеному при укладенні кредитного договору, відповідного повідомлення. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором у встановленому договором порядку та строки, ОСОБА_1 має заборгованість в загальному розмірі 32000 грн., яка складається з 5000 грн – сума кредиту, 17175 грн - процентів за користування кредитом, 9825 грн. – нарахованих позивачем відсотків за 131 календарний день.
Рішенням Холодногірського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2025 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» суму заборгованості за Договором № 1599211 в розмірі 32000 грн, судовий збір 2422,41 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн. В іншій частині позов залишено без задоволення.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт укладення між первісним кредитором та відповідачем кредитного договору № 1599211 в електронному вигляді та отримання відповідачем ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 5000,00 грн. Доказів щодо належного виконання зобов`язання щодо повернення кредитних коштів матеріали справи не містять. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов Договору , суд дійшов до висновку про задоволення позову в цій частині. Одночасно суд відмовив у застосуванні до спірних правовідносин положень частин десять, одинадцять ст. 265 ЦПК України, оскільки можливість нарахування відсотків до моменту виконання рішення суду нерозривно пов`язана із безпосереднім їх застосуванням у рішенні суду (розглядом та задоволенням таких вимог у рішенні суду). Якщо суд не стягнув відсотки своїм рішенням, не може бути зазначено про їх нарахування і до моменту виконання рішення. І навпаки - якщо суд їх стягує, то у рішенні може зазначатися про нарахування відсотків до моменту виконання рішення. Стягнення процентів річних та суми інфляційних втрат визначено частиною другою статті 625 ЦК України, тобто не ґрунтується на тих самих нормах матеріального права, які є підставою для задоволення даного позову судом за результатом розгляду справи та не зазначені в мотивувальній частині рішення. Отже, підстави для застосування положень частини десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України відсутні та позов в цій частині задоволенню не підлягає.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове яким відмовити у задоволені позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що під час ухвалення судового рішення суд не дослідив належним чином подані до матеріалів справи докази, не врахував що відповідач є учасником бойових дій та має пільги щодо звільнення від обов`язку сплачувати проценти, штрафи/пеню за користування кредитом, не навів обґрунтовані відповіді на заперечення відповідача та ухвалив рішення що порушує право відповідача на справедливий судовий розгляд.
26.02.2026 року надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача, в якому він заперечує проти задоволення апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Зазначає що в матеріалах справи наявні всі докази на підтвердження факту укладення кредитного договору, отримання відповідачем коштів та в супереч встановленого обов`язку неналежне виконання умов договору щодо повернення кредитних коштів.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 09.05.24 між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 був укладений договір № 1599211 про надання споживчого кредиту. Договір укладено в електронній формі та підписано електронним підписом із використання одноразового ідентифікатора T566 09.05.2024 о 10:03:50 ОСОБА_1 (а.с.22-26)
Згідно з п.п.1.3, 1.4 кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 5000 грн; строк кредиту 360 дні. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Відповідно до п.1.5.1 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору.
Додатком 1 до договору про надання споживчого кредиту № 1599211 від 09.05.24 є таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Вказаний додаток підписано ОСОБА_1 електронним підписом із використання одноразового ідентифікатора T566 09.05.2024 року о 10:03:50 год. (а.с.26 зворот)
Крім того в матеріалах справи наявний паспорт споживчого кредиту в якому також викладені усі істотні умови кредитного договору. Вказаний документ підписано ОСОБА_1 електронним підписом із використання одноразового ідентифікатора М965 09.05.2024 року о 10:03:39 год. (а.с.28-29)
Відповідно до листа ТОВ «Пейтек» Вих. № 20250115-2566 від 15.01.2025 року, вбачається що було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ № Слон кредит»: 09.05.2024 10:04:05 на суму 5000,00 грн., за номером транзакції в системі ТОВ « ПЕЙТЕК» - с4еdd7c2-1bd8-4bef-8fcd-b39050b234ac, номер транзакції в системі ТОВ « Слон Кредит»- 15992111715238241. Призначення платежу: зарахування на картку, маска картки НОМЕР_1 . Код авторизації - НОМЕР_2 Банк-еквайр - АТ «ПУМБ»(а.с.89)
Відповідно до розрахунку заборгованості складеного ТОВ «Слон Кредит» за ОСОБА_1 обліковується заборгованість за кредитним доко говором №1599211 від 09.05.2024 року станом на дату продажу 05.12.2024 року яка становить 24675,00 грн що складається з тіла кредиту – 5000,00 грн, відсотків – 17175,00 грн та штрафів/пені – 2500,00 грн.(а.с.32)
24.12.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (Фактор) та ТОВ «Слон Кредит» (Клієнт) укладений договір факторингу № 24122024 за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. (а.с.73-81)
Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників вбачається що клієнт ТОВ «Слон Кредит» передав а фактор ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» прийняв реєстр боржників кількістю 3681 боржник на загальну суму 96 204 174,51 грн. (а.с.81 зворот)
З Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 24122024 від 24 грудня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 (порядковий номер 900) є боржником за кредитним договором №1599211 від 09.05.2024 року, сума заборгованості становить 24675,00 грн, з яких: 5000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 17175,00 грн - заборгованість за відсотками, 2500,00 грн. заборгованість за штрафом/пенею.(а.с.17)
Відповідно до змісту платіжної інструкції №6308 від 26.12.2024 року вбачається що ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ УКРАЇНА" сплатило ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" 2 159 760,91 грн в рахунок оплати за дог. факторингу №24122024 від 24.12.2024р. Без ПДВ.(а.с.37)
Як вбачається з розрахунку заборгованості ТОВ «Фінтраст Капітал» станом на 04.05.2025р., загальна сума заборгованості складає 34500 грн, з яких: сума кредиту - 5000 грн , заборгованість по процентам складає 17175 грн - процентів за користування кредитом, 9825 грн. – нарахованих позивачем відсотків за 131 календарний день. (а.с.33-34)
В матеріалах справи міститься повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором №1599211 від 09.05.2024 що було направлено ОСОБА_1 та було запропоновано повернути кошти у розмірі 24675,00 грн новому кредитору.(а.с.30)
На виконання ухвали Холодногірського районного суду міста Харкова від 27.08.25р., АТ «Універсал Банк» надано інформацію про те, що платіжна картка № НОМЕР_3 імітована на ім`я ОСОБА_1 09.05.24р. на платіжну картку № НОМЕР_3 було зараховано кошти у сумі 5000 грн.(а.с.112)
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Згідно з частиною 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).
В силу положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII.
Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №524/5556/19 від 12.01.2021 р. дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет магазину) вказується особа, яка створила замовлення. 
Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).
Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
Проаналізувавши вказані норми закону та дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку що між первісним кредитором та відповідачем 09.05.2024 року було укладено кредитний договір №1599211 у формі електронного документа з використанням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора, у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію», оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти і смс - повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі». Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі №127/33824/19 від 07.10.2020р
Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується листом ТОВ «Пейтек» Вих. № 20250115-2566 від 15.01.2025 року, відповідно до якого вбачається що було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ № Слон кредит»: 09.05.2024 10:04:05 на суму 5000,00 грн., за номером транзакції в системі ТОВ « ПЕЙТЕК» - с4еdd7c2-1bd8-4bef-8fcd-b39050b234ac, номер транзакції в системі ТОВ « Слон Кредит»- 15992111715238241. Призначення платежу: зарахування на картку, маска картки НОМЕР_1 . Код авторизації - 173764 Банк-еквайр - АТ «ПУМБ»
Зазначене узгоджується із висновками Верховного суду які викладені у постанові від 12 лютого 2025 року по справі 679/1103/23 в яких викладено що довідка про перерахування за допомогою платіжної системи кредиту на вказану позичальником картку є належним доказом отримання відповідачем кредитних коштів.
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.
Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 року у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Колегія суддів вважає доведеним позивачем перехід прав вимог до відповідача за кредитним договором №1599211 від 09.05.2024, що підтверджується, зокрема : копією договору факторингу №24122024 від 24.12.2024 року, копією витягу з реєстру боржників до договору факторингу №24122024 від 24.12.2024, копією платіжної інструкції від " 26 " грудня 2024 р. N 6308.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Суду не надано доказів на спростовування презумпції правомірності договору факторингу №24122024 від 24.12.2024.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України ", введено в Україні воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
У статті 1, 2 даного Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
З наданих апелянтом даних убачається, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, дата видачі 01.02.1999 року.
В частині 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено, що Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.
Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів – витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. 
Оскільки відповідач не надав суду жоден з перелічених вище документів, судова колегія погоджується з висновком суду про відсутність у нього підстав звільнення від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом в розумінні пункту 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», з відповідним переліком документів, матеріали справи не містять.
З огляду на зазначене судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги про скасування рішення суду про стягнення відсотків. Крім того колегія судів зазначає що заборгованість за штрафами/пені у розмірі 2500,00 грн, що була нарахована первісним кредитором, позивачем не стягується.
Проте колегія суддів не може погодитись із наданим позивачем розрахунком заборгованості з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: - з 24.12.2023 денна ставка має бути не більше 2,5%, - з 22.04.2024 - денна ставка не більше 1,5%, - з 20.08.2024 - денна ставка не більше 1%.
Відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
З матеріалів справи слідує, що відповідач отримав кредитні кошти 09.05.2024 року.
ТОВ «Слон кредит» та ОСОБА_1 уклади договір №1599211 від 09.05.2024 року про надання кредиту по продукту «Комфортний» на наступних умовах сума кредиту 5000,00 грн, строком кредиту 360 дів, періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 30 днів.
Відповідно до умов кредитного договору визначено що користування кредитом нараховуються проценти: стандартна процентна ставка становить 1,50 % в день та застосовується у межах строку кредиту.
Положеннями 1.7. Договору встановлено, що денна процентна ставка на дату кладення договору становить: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 1,50% в день.
Враховуючи викладене колегія суддів приходить до обґрунтованого висновку що в період з 09.05.2024 по 19.08.2024 нарахування процентів за користування кредитними коштами за ставкою 1.5% є правомірним, проте починаючи з 20.08.2024 по 04.05.2025 процентна ставка підлягає зменшенню до 1% відповідно до вимог Закону України «Про споживче кредитування». Тому колегія суддів наводить власний розрахунок заборгованості.
Отже, за період з 09.05.2024 по 19.08.2024 відсотки нараховуються за ставкою 1,5% та становлять 7650,00 грн.
З 20.08.2024 по 04.05.2025 відсотки нараховуються за ставкою 1% та становлять 12900,00 грн.
Всього заборгованість по відсоткам становить 20550,00 грн за період з 09.05.2024 року по 04.05.2025 року.
Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №1599211 від 09.05.2024 в розмірі 25550,00 грн що складаються з тіла кредиту – 5000,00 грн, заборгованість за відсотками – 20550,00 грн.
Позивачем також заявлено вимогу в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України за відповідною формулою. Роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування.
Відповідно до ч.10 та ч.11 ст.265 ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу.
Відповідно до Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України №64/2022від 24.02.2022 на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває з 24.02.2022 до теперішнього часу.
Таким чином, позовні вимоги, в частині нараховування інфляційних витрат і 3% річних, задоволенню не підлягають.
Виходячи з викладеного, встановивши укладення між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 кредитного договору №1599211 від 09.05.2024, відсутність повної сплати боргу, перехід права вимоги до позивача, судова колегія доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №1599211 від 09.05.2024 в розмірі 25550,00 грн.
Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду в частині визначення суми заборгованості що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, слід змінити зменшивши суму відповідної заборгованості.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.
Відповідно до ухвали Харківського апеляційного суду від 10 лютого 2026 року клопотання відповідача ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору було задоволено частково та відстрочено сплату судового забору за подачу апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі. 
З матеріалів справи вбачається, що сума сплаченого позивачем судового збору за подання позову становить 2422,40 грн., сума судового збору що підлягала сплаті відповідачем за подачу апеляційної скарги становить 2906,88 грн (2422,40*1,5*0,8)
Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме 79,84% а апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а саме 20,16% отже враховуючи взаємозалік з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Слон-Кредит» належить стягнути 1348,02 грн за подачу позовної заяви та стягнути з ОСОБА_1 на користь Держави 2906,88 грн за подачу апеляційної скарги.
Згідно з ч. 1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України).
Із положень ч.ч. 1-5ст.137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
В силу ч.ч. 2, 3, 8ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу.
До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року у справі № 757/16448/17-ц (провадження № 61-48191св18).
На підтвердження відповідних витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акт прийому-передачі наданих послуг).
Отже, у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Водночас, у разі, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат.
Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи з конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги № 10/12-2024 від 10.12.2024р., укладений з адвокатом Столітнім М.М. , свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Столітнього М.М. , акт № 9484 від 12.08.25 р. прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору №10/12-2024 від 10.12.2024 р , відповідно до якого загальна сума витрат складає 10000 грн., рахунок на оплату № 9484-12/08-2025 від 12.08.2025р .
Крім того разом із відзивом на апеляційну скаргу представник позивача Крюкова М.В. просила стягнути 8000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції та на підтвердження понесення вказаних витрат надає довіреність, договір про надання правової допомоги №07/07-2022 від 07.07.2022 року, ордер та звіт про надання правової допомоги згідно з яким вбачається що адвокатом було втрачено 4 год на правову експертизу документів та складання відзиву на апеляційну скаргу, загальна вартість 8000,00 грн.
Дослідивши надані докази витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи задоволення позовних вимог та обсяг виконаної адвокатом роботи, при розгляді даної справи в суді, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, судова колегія прийшла до висновку, що справедливим і співмірним буде стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст-Капітал» 4500,00 грн у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу понесених при розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанції.
Керуючись ст.ст.367,368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382-384,389 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Холодногірського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2025 року – змінити.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» – задовольнити частково.
Стягнути ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (ЄДРПОУ 44559822) заборгованість за кредитним договором № 1599211 від 09.05.2024 року в розмірі 25550 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят) гривень 00 коп.
Стягнути ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (ЄДРПОУ 44559822) судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1348 (одна тисяча триста сорок вісім) гривень 02 коп.
Стягнути ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Держави судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 2906 (дві тисячі дев`ятсот шість) гривень 88 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:   О.Ю. Тичкова

Судді:    О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук