ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2026 року        м. Чернівці 
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Потоцький В.П., при секретарі судового засідання Ванджурак С.М., за участю захисника – адвоката Черкеза І.М., представника потерпілого – адвоката Югова С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_1 на постанову Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 лютого 2026 року,
ВСТАНОВИВ:
Постановою Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 лютого 2026 року провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №536989 від 10.12.2025 р., ОСОБА_2 10.12.2025 о 15 год. 42 хв. у м. Чернівці по вул. Надрічна, 12, керуючи транспортним засобом марки «Mercedes-Benz Sprinter» 313 CDI, державний номерний знак НОМЕР_1 , під час обгону транспортного засобу - гусеничного трактора «Fendt MT1159», державний номерний знак НОМЕР_2 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого сталося зіткнення, що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів та матеріальні збитки, чим порушив вимоги п. 2.3б, п. 13.3 та п. 14.6а ПДР, відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП.
Не погоджуючись із прийнятим районним судом рішенням, потерпілий ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк апеляційного оскарження та скасувати постанову Садгірського районного суду м. Чернівці від 18.02.2026р. й ухвалити нову постанову.
Свої доводи у частині поновлення строку на апеляційне оскарження обґрунтовує тим, що не був належним чином повідомлений судом першої інстанції про дату, час і місце розгляду справи, участі у судових засіданнях не брав, копію постанови своєчасно не отримував, а про її існування дізнався через підсистему «Електронний суд» та від свого представника лише після винесення постанови. Отже, вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин.
Указує, що суд першої інстанції безпідставно поклав в основу свого рішення висновок експерта Чернівецького НДЕКЦ МВС України від 30.01.2026р., оскільки сам експерт зазначив про неповноту вихідних даних та умовно-достовірний характер дослідження.
ЄУНСС: 726/4341/25
НП:33/822/163/26    Головуючий у І інстанції: Асташев С.
Категорія:ст.124 КУпАП  Доповідач: Потоцький В.П. 
Також уважає, що пояснення ОСОБА_2 про те, що боковий інтервал між транспортними засобами складав близько 1 м, є технічно неспроможними, оскільки ширина дороги складала від 6,26 м до 7,35 м, а ширини борони 5,10 м, при цьому ширина автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter» 313 CDI, яким керував ОСОБА_2 , складає 1,99 м, отже безпечний обгін був неможливим.
Крім того, зазначає, що перед місцем зіткнення було перехрестя та нерегульований пішохідний перехід, а тому обгін на цій ділянці був заборонений, при цьому дорога у цій частині мала вигин, що обмежувало оглядовість.
На думку апелянта, ОСОБА_2 порушив ПДР, які зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, і ці порушення перебувають у причинному зв`язку з ДТП. 
Заслухавши доводи представника потерпілого – адвоката Югова С.А., який підтримав подану потерпілим апеляційну скаргу, захисника Черкеза І.М., який заперечив проти її задоволення, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дослідивши додані до апеляційної скарги докази, а також оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, апеляційний суд доходить такого.
Як вбачається з матеріалів справи, потерпілий ОСОБА_1 участі у розгляді справи судом першої інстанції не брав. Даних, які б беззаперечно підтверджували його належне повідомлення його про дату, час і місце судового розгляду, матеріали справи не містять.
Отже, апеляційний суд вважає причини пропуску строку на апеляційне оскарження поважними, а тому клопотання потерпілого ОСОБА_1 про поновлення строку підлягає задоволенню.
Відповідно до положень ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги та може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Як передбачено ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності із законом.
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поясненнями потерпілого, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних засобів фото- і відеозапису та іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП суд оцінює докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно зі ст. 280 КУпАП суд при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи заподіяно майнову шкоду, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів або іншого майна.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не доведена поза розумним сумнівом.
Із протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_2 ставилося у провину порушення п. 2.3б, п. 13.3, п. 14.6а ПДР.
Разом з тим сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є безумовним доказом винуватості особи, а підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами.
Схема місця ДТП містить відомості про розташування транспортних засобів після пригоди, місце зіткнення та наявні дорожні умови, однак не містить достатнього обсягу даних, необхідних для беззаперечного висновку про те, що саме дії ОСОБА_2 перебували у причинному зв`язку з ДТП. 
У схемі не відображено повного комплексу слідової інформації, траєкторій руху транспортних засобів до зіткнення, моменту виникнення небезпеки, фактичного зміщення навісного обладнання трактора та дій кожного з водіїв безпосередньо перед контактом.
ОСОБА_2 у своїх поясненнях зазначав, що під час обгону трактора водій останнього змістився ліворуч, унаслідок чого навісне обладнання трактора скоротило боковий інтервал і відбулося зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter».
Натомість потерпілий ОСОБА_1 у своїх письмових поясненнях стверджував, що автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter» здійснював обгін, не дотримався безпечного інтервалу та допустив зіткнення з причіпною бороною.
Тобто письмові пояснення учасників ДТП є взаємовиключними. 
З висновку експерта Чернівецького НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/126-26/216-ІТ від 30.01.2026 вбачається, що у даній дорожньо-транспортній ситуації водію автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter» необхідно було керуватися вимогами п. 13.3 ПДР, а водію трактора «Fendt MT1159» вимогами п. 10.1 ПДР. Водночас експерт дійшов висновку, що у діях ОСОБА_2 не вбачається невідповідності вимогам п. 13.3 ПДР, яка з технічної точки зору могла перебувати у причинному зв`язку з подією ДТП, тоді як у діях водія трактора ОСОБА_1 вбачається невідповідність вимогам п. 10.1 ПДР, яка з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку з подією ДТП.
Апеляційний суд бере до уваги, що вказаний висновок містить застереження про умовно-достовірний характер дослідження у зв`язку з обмеженістю вихідних даних. Водночас саме по собі таке застереження не свідчить про недопустимість або недостовірність висновку експерта, а лише визначає межі застосування висновків експерта з урахуванням наданих йому матеріалів.
Крім того, апеляційним судом оцінюються усі докази у своїй сукупності, при цьому жоден доказ не має наперед встановленої сили. 
Апелянтом подано висновок експерта Тернопільського відділення КНДІСЕ №212/26-22 від 13.04.2026, який містить інші висновки щодо механізму ДТП та причинного зв`язку. Водночас апеляційний суд зазначає, що зазначений висновок був складений після ухвалення постанови суду першої інстанції, за зверненням представника потерпілого, з використанням матеріалів, які не досліджувалися судом першої інстанції та не були предметом оцінки під час первинного розгляду справи.
Також, акт комісійного заміру ширини проїзної частини від 12.03.2026 р. складено після ДТП та після постановлення рішення судом першої інстанції. Такий акт може характеризувати загальні параметри дороги, однак сам по собі не відтворює повністю дорожню обстановку станом на дату ДТП, тобто 10.12.2025р., положення транспортних засобів у динаміці, фактичну траєкторію руху кожного з них та момент виникнення небезпеки для руху.
Відеозаписи та фотоматеріали, на які посилається потерпілий, також не спростовують висновку суду першої інстанції про те, що наявні у справі докази не дають можливості беззаперечно встановити вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги щодо того, що обгін здійснювався на перехресті або ближче ніж за 50 метрів перед пішохідним переходом, не можуть бути покладені в основу висновку про винуватість ОСОБА_2 без належного, точного та безсумнівного встановлення місця початку маневру обгону, меж перехрестя, розташування дорожніх знаків, фактичної траєкторії руху транспортних засобів та місця первинного контакту. 
Наявні матеріали справи таких даних у достатньому обсязі не містять.
Поряд з цим, за клопотанням представника потерпілого був допитаний свідок ОСОБА_3 , пояснення якого також не спростовують висновків районного суду.
Відповідно до ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
З огляду на викладене, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази, правильно застосував положення п. 1 ст. 247 КУпАП та обґрунтовано закрив провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_2 .
Істотних порушень норм процесуального права, які б були безумовною підставою для скасування постанови суду першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.
Керуючись ст. 245, 247, 251, 252, 280, 283, 284, 294 КУпАП, суддя,
ПОСТАНОВИВ:
Поновити потерпілому ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 лютого 2026 року.
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 лютого 2026 року, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя Чернівецького 
апеляційного суду       В.П. Потоцький