ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 760/8671/25 Суддя (судді) першої інстанції: Фролова І.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.
Суддів: Беспалова О.О., Грибан І.О.,
за участю:
секретаря судового засідання Кузьмука Б.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -
В С Т А Н О В И В :
У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 19 березня 2025 року позивача притягнуто до відповідальності за п. 3.34 ПДР, що є порушенням ч. 1 ст. 122 КУпАП, про що складено постанову 2КІ0000999938. Його автомобіль перебував у місці, де не заборонена стоянка/зупинка. 20 березня 2025 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те саме правопорушення - п. 3.34 ПДР, про що складено постанову 2КІ0000964511. Зазначає, що на момент притягнення до відповідальності на лобовому склі була наявна постанова від 19 березня 2025 року, а положення автомобіля з 19 березня 2025 року по 23 березня 2025 року залишалося незмінним.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 03 квітня 2025 року справу направлено за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 травня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення залишено без задоволення. 
Позиція суду мотивована тим, що оскаржувані ОСОБА_1 постанови від 19.03.2025 року серії 2КІ0000999938 та від 20.03.2025 серії 2КІ0000964511 повною мірою відповідають вимогам чинного законодавства, винесені на підставі належних і допустимих доказів, а тому підстави для визнання їх протиправними та скасування відсутні. Будь-яких неправомірних дій з боку відповідачів при винесенні вказаної постанови судом не встановлено, а тому адміністративний позов є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу. Просить під час дослідження доказів звернути увагу на наявні в матеріалах справи фотодокази місцерозташування автомобіля під час притягнення до відповідальності 19.03.2025 та 20.03.2025, а також на наявність 20.03.2025 під склоочисниками постанови від 19.03.2025; рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 30.05.2025 в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправною і скасування постанови 2КІ0000964511 від 20.03.2025 - скасувати, та постановити в цій частини нове рішення; визнати протиправною і скасувати постанову 2КІ0000964511 від 20.03.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП; стягнути з відповідача 1211,20 грн судових витрат за подання позову (пропорційно одній позовній вимозі) та за подання апеляційної скарги; розгляд справи проводити за його відсутності.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови у задоволення однієї позовної вимоги про скасування другої за хронологією постанови про адміністративне правопорушення, а саме 2КІ0000964511 від 20.03.2025. Згідно статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. З матеріалів, які містяться у додатку 2, з фото автомобіля на момент притягнення до відповідальності вже вбачається, присутність на лобовому склі (під двірниками) постанови, залишеної ще 19.03.2025. Автомобіль стояв нерухомо на цьому самому місці з 19 березня 2025 року 6 години 30 хвилин до 23 березня 2025 року 21 години 00 хвилин. З матеріалів, викладених у додатках 1-2 до позовної заяви, які суд першої інстанції проігонорував, також можна зробити висновок, що положення автомобіля 20 березня 2025 року порівняно з 19 березня 2025 року незмінене. 
У апеляційній скарзі позивач ставить питання: з якою періодичністю можна штрафувати припаркований автомобіль, вважаючи різними адміністративними правопорушеннями його перебування нерухомо на одному й тому ж місті: раз на добу, чи раз на місяць, чи раз на годину; скільки максимум разів можна було притягнути його до адміністративної відповідальності за період з 19 по 23 березня 2025 року, коли автомобіль стояв нерухомо у місці правопорушення: два рази, як це зробив відповідач, десять, сто чи будь-яку кількість разів.
Враховуючи зазначене, апелянт дійшов висновку про те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив його доводи та докази, які були подані на їх підтвердження, і зробив помилковий висновок, що його було притягнуто до адміністративної відповідальності за різні правопорушення.
Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2026 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення відповідно до частини 1 статті 122 КУпАП за зупинку транспортного засобу HUYNDAI ACCENT д.н.з. НОМЕР_1 в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» постановою від 19 березня 2025 року серії 2КІ № 0000999938 та постановою від 20 березня 2025 року серії 2КІ № 0000964511.
Не погоджуючись з оскаржуваними постановами, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України у апеляційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи, яка подала апеляційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права.
Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, позивач просить визнати протиправною і скасувати постанову 2КІ0000964511 від 20 березня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП. 
Відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.
Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом.
Відповідно до висновків Верховного Суду у справі № 2-814/10 від 20 вересня 2024 року, перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції відповідає принципу інстанційності судової системи та забезпечує виконання головного завдання «арреllatio» - дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція по суті є наданням новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.
Враховуючи межі перегляду судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції, колегія суддів висновує наступне.
19 березня 2025 року та 20 березня 2025 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення пункту 3.34 Правил дорожнього руху, що останній трактує повторним притягненням до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Згідно з ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Юридичний склад адміністративного правопорушення передбачена нормами права сукупність ознак (елементів), за наявності яких те чи інше протиправне діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Таку сукупність ознак формують чотири складових елементи: об`єкт, об`єктивна сторона (характеризують зовнішню сторону правопорушення); суб`єкт та суб`єктивна сторона (характеризують внутрішню сторону правопорушення).
Отже, особа може бути притягнуто до адміністративної відповідальності виключно за умови встановлення складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
У справі, що розглядається, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за два адміністративні правопорушення, вчинені в різні дати та різний час, та за результатами розгляду адміністративних справ винесено дві окремі постанови від 19 березня 2025 року серії 2КІ0000999938 та 20 березня 2025 року серії 2КІ0000964511.
Таким чином, позивач притягнутий до відповідальності за порушення однієї і тієї ж норми Кодексу України про адміністративні правопорушення, а не за одне й те саме правопорушення, що виключає у спірному випадку повторність.
Доводи апелянта щодо наявності під лобовим склом автомобіля постанови від 19 березня 2025 року серії 2КІ0000999938 та незмінність положення автомобіля судова колегія оцінює критично, оскільки згідно з приписами статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення не зобов`язаний з`ясувати відповідні обставини.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 229, 243, 313, 315, 317, 319, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд
П О С Т АН О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення та не може бути оскаржена.

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: О.О. Беспалов

І.О. Грибан