УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/7277/24 Головуючий у 1-й інст. Маслак В. П. 
Категорія 39 Доповідач Галацевич О. М. 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Галацевич О.М.,
суддів Григорусь Н.Й., Панкеєвої В.А.

розглянув у спрощеному письмовому провадженні без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні в м.Житомирі цивільну справу №296/7277/24 за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс Банк» на заочне рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 21 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Маслак В.П. у м.Житомирі, 
в с т а н о в и в :
У серпні 2024 року АТ «Сенс Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №501373673 у розмірі 56 478,35 грн, з яких: 39 994,59 грн – заборгованість за тілом кредиту та 16 483,76 грн – заборгованість за процентами, а також судових витрат.
Позов мотивовано тим, що 19 жовтня 2021 року ОСОБА_1 шляхом підписання оферти запропонувала АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про надання споживчого кредиту, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, а банк прийняв зазначену пропозицію шляхом її акцепту. 
На виконання умов укладеної угоди банк надав відповідачу кредит у сумі 42 000 грн строком до 19 жовтня 2025 року зі сплатою 40 % річних.
12 серпня 2022 року найменування АТ «Альфа-Банк» змінено на АТ «Сенс Банк».
Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором та наявність станом на 28 лютого 2023 року заборгованості у розмірі 56 478,35 грн, з яких: 39 994,59 грн – заборгованість за тілом кредиту, 16 483,76 грн - заборгованість за процентами, позивач просив позов задовольнити.
Заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 21 січня 2026 року у задоволенні позову АТ «Сенс Банк» відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, АТ «Сенс Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність належних доказів волевиявлення ОСОБА_1 на укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів. Зазначає, що договір укладався в електронній формі шляхом використання одноразового ідентифікатора (ОТР-пароля), що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію». Підписання договору здійснювалося шляхом введення відповідачем спеціального альфа-нумеричного коду, надісланого на його фінансовий номер телефону, а тому відсутність графічного підпису на паперовій копії договору не свідчить про його неукладеність. При цьому факт акцепту договору підтверджується електронними даними банку, а факт отримання відповідачем кредитних коштів судом не заперечувався.
Також апелянт не погоджується з висновками суду щодо відсутності дати у довідці про ідентифікацію клієнта. Зазначає, що ідентифікація клієнта є внутрішньою процедурою банку, а недоліки оформлення відповідних документів не спростовують факту укладення договору за наявності згоди сторін щодо його істотних умов та подальшого виконання договору. На думку апелянта, відкриття рахунку та зарахування на нього кредитних коштів підтверджують належну ідентифікацію клієнта банком.
Крім того, вважає, що отримання відповідачем кредитних коштів та розпорядження ними є конклюдентними діями, які свідчать про прийняття пропозиції банку та укладення договору. Неповернення коштів як помилково перерахованих, на переконання апелянта, також підтверджує намір відповідача користуватися кредитом, чого суд першої інстанції належним чином не врахував.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Відповідно до вимог статей 368, 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав належних доказів волевиявлення ОСОБА_1 на укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів. Зокрема, суд зазначив, що наявний у матеріалах справи договір не містить власноручного підпису позичальника або відомостей про його підписання за допомогою електронного підпису, електронного підпису одноразовим ідентифікатором чи аналога власноручного підпису. Крім того, суд послався на відсутність у довідці про ідентифікацію клієнта дати її складення та проведення ідентифікації, що, на його думку, викликає сумніви щодо підтвердження наміру відповідача укласти договір.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційним судом встановлено, що матеріали справи містять оферту на укладення Угоди про надання споживчого кредиту, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №501373673 від 19 жовтня 2021 року на суму 42 000 грн на умовах строковості, зворотності та платності.
Матеріали справи також містять анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», згідно з якою акцепт публічної пропозиції є згодою клієнта на укладення відповідного договору та отримання банківських послуг на визначених банком умовах.
Відповідно до наявної у матеріалах справи оферти на укладення Угоди про надання споживчого кредиту остання є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб та містить істотні умови кредитування.
Згідно з офертою, анкетою-заявою про акцепт публічної пропозиції та паспортом споживчого кредиту визначено основні умови кредитування, а саме: суму кредиту 42 000 грн, процентну ставку 40 % річних, строк кредитування 48 місяців та кінцевий термін повернення кредиту – 19 жовтня 2025 року.
Оферта містить підтвердження про ознайомлення клієнта з інформацією, необхідною для прийняття рішення щодо отримання кредиту, вимогами Закону України «Про споживче кредитування» та нормативно-правовими актами Національного банку України, а також згоду на передачу інформації до Кредитного реєстру НБУ у випадках та порядку, визначених законодавством.
Відповідно до паспорта споживчого кредиту максимальна сума кредиту становить 84 766,17 грн, а реальна річна процентна ставка – 48,19 %.
Отримання кредитних коштів у сумі 42 000 грн, користування ними та здійснення платежів на погашення заборгованості підтверджуються меморіальним ордером №634415556 від 19 жовтня 2021 року та випискою по рахунку за період з 19 жовтня 2021 року по 28 лютого 2023 року.
Згідно з розрахунком заборгованості станом на 28 лютого 2023 року заборгованість ОСОБА_1 становила 56 478,35 грн, з яких: 39 994,59 грн – заборгованість за тілом кредиту та 16 483,76 грн – заборгованість за процентами.
12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» прийнято рішення про зміну найменування банку на АТ «Сенс Банк», а 30 листопада 2022 року відповідні відомості внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
06 листопада 2023 року позивач направив ОСОБА_1 досудову вимогу про погашення заборгованості, яка залишилася без реагування.
Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).
За змістом ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору й вимог ЦК України.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України).
За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.
Позикодавець наділений можливістю реалізувати своє право в порядку ч.2 ст.1050 ЦК України на дострокове повернення йому частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України, як шляхом пред`явлення досудової вимоги, так і судової.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22 липня 2020 року в справі №210/1504/13-ц, від 03 грудня 2020 року в справі №569/16767/16-ц, від 07 грудня 2022 року в справі №953/1904/20.
Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Банківська виписка має статус первинного документа, що підтверджує рух коштів за рахунком клієнта та здійснення банківських операцій.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 22 квітня 2024 року у справі №559/1622/19 зазначив, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, яка підлягає стягненню, тоді як відповідач має довести відсутність такого обов`язку.
Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит укладається у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів чи інших аналогів власноручних підписів сторін у порядку, визначеному законодавством).
Згідно зі статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Відповідь особи про прийняття пропозиції укласти електронний договір може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення, заповнення електронної форми або вчинення дій, які вважаються прийняттям такої пропозиції, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено відповідну пропозицію.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Згідно з пунктом 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор — це алфавітно-цифрова послідовність, яку отримує особа, що прийняла пропозицію укласти електронний договір. Такий ідентифікатор може передаватися іншій стороні засобом зв`язку, зазначеним під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції.
Таким ідентифікатором є СМС-повідомлення з кодом, зазначеним у тексті договору в розділі «Підписи сторін».
Відповідно до пункту 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України та іншими актами законодавства.
На підтвердження укладення між сторонами кредитного договору позивачем надано паспорт споживчого кредиту, оферту на укладення угоди про надання споживчого кредиту №501373673 від 19 жовтня 2021 року, акцепт пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту №501373673 від 19 жовтня 2021 року, графік платежів та розрахунок сукупної вартості кредиту.
Зазначені документи містять відомості про позичальника, суму кредиту 42 000 грн, строк кредитування 48 місяців, процентну ставку 40 % річних, порядок повернення кредитних коштів та інші істотні умови кредитування.
На підтвердження фактичного надання кредитних коштів позивачем надано меморіальний ордер №634415556 від 19 жовтня 2021 року, згідно з яким на рахунок відповідача перераховано 42 000 грн із призначенням платежу «надання кредиту за кредитним договором №501373673 від 19.10.2021».
Крім того, випискою по рахунку (а.с.36–44) та розрахунком заборгованості (а.с.19) підтверджується, що після отримання кредитних коштів відповідач здійснювала платежі на виконання умов кредитного договору, що свідчить про фактичне користування кредитом та виконання зобов`язань за договором протягом певного періоду.
Подальша поведінка відповідача після отримання кредитних коштів, зокрема здійснення платежів на погашення основної суми боргу та процентів, нарахованих відповідно до умов кредитного договору, свідчить про прийняття нею умов кредитування та визнання існування між сторонами відповідних договірних правовідносин.
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 грудня 2020 року у справі №127/23910/14-ц дійшов висновку, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та (або) сум санкцій є дією, яка свідчить про визнання ним боргу.
За таких обставин колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність належних доказів волевиявлення ОСОБА_1 на укладення кредитного договору, оскільки надані позивачем докази у своїй сукупності підтверджують досягнення сторонами згоди щодо істотних умов кредитування, фактичне перерахування відповідачу кредитних коштів та подальше виконання нею умов договору шляхом здійснення платежів на його погашення.
Відомостей про визнання зазначеного правочину недійсним або його оспорення відповідачем матеріали справи не містять. 
Отже, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, неправильно оцінив наявні у справі докази та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості узгоджується з умовами кредитного договору, містить відомості щодо складових заборгованості та порядку її формування, а нарахування процентів здійснено в межах строку дії кредитного договору. Будь-яких доказів на спростування наведеного розрахунку, власного контррозрахунку заборгованості або заперечень щодо правильності її визначення відповідачем суду не надано.
Враховуючи викладене, з урахуванням погоджених сторонами умов кредитного договору, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 56 478,35 грн, з яких: 39 994,59 грн – заборгованість за тілом кредиту; 16 483,76 грн – заборгованість за процентами.
В апеляційній скарзі АТ «Сенс Банк» також просило вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частин першої та тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
АТ «Сенс Банк» сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3028 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 3633,60 грн, а всього 6661,60 грн.
Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій у розмірі 6661,60 грн.
З урахуванням положень частини шостої статті 19, частини третьої статті 389 ЦПК України дана справа є малозначною, у зв`язку з чим постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити.
Заочне рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 21 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Стягнути з  ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (місцезнаходження: м.Київ, вул.Велика Васильківська, 100, код ЄДРПОУ 23494714) заборгованість за кредитним договором №501373673 від 19 жовтня 2021 року в сумі 56 478,35 грн, з яких: 39 994,59 грн – заборгованість за тілом кредиту; 16 483,76 грн - заборгованість за процентами.
Стягнути з  ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (місцезнаходження: м.Київ, вул.Велика Васильківська, 100, код ЄДРПОУ 23494714) судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій в розмірі 6661,60 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий 

Судді: