СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року м. Харків Справа № 917/1140/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Тихий П.В., суддя Жельне С.Ч. , суддя Плахов О.В.

за участю секретаря судового засідання Березки О.М.,
та представників учасників справи:
прокурор – Горгуль Н.В. ( в залі суду);
позивач – не з`явився; 
відповідач – Власенко Н.О. ( в режимі відеоконференції);
третя особа – не з`явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Федунка" (вх.№719П/1-43) на рішення Господарського суду Полтавської області від 27.01.2026 (суддя Кльопов І.Г. повний текст складено 09.02.2026) у справі №917/1140/25
за позовом Заступника керівника Миргородської окружної прокуратури Полтавської області, м. Миргород, в інтересах держави в особі органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Шишацької територіальної громади в особі Шишацької селищної ради, Миргородський район, Полтавська область,
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Федунка", с. Федунка, Миргородський район, Полтавська область,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державного реєстратора виконавчого комітету Пришибської сільської ради Полтавської області Костенко Руслана Юріївна, с. Пришиб, Кременчуцький район, Полтавська область,
про витребування земельних ділянок, -

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Миргородської окружної прокуратури Полтавської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Шишацької територіальної громади в особі Шишацької селищної ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Федунка", в якому просить:
- витребувати з незаконного володіння у Товариства з обмеженою відповідальністю «Федунка» (ЄДРПОУ 03770425, вул. Тараса Шевченка, 30, с. Федунка, Миргородський район, Полтавської області) у власність Шишацької селищної ради Миргородського району Полтавської області (ЄДРПОУ 21048749 вул. Соборності, 2 сел. Шишаки Миргородського району Полтавської області) земельну ділянку площею 1,7606 га кадастровий номер 5325785200:00:002:0189, яка знаходиться в адміністративних межах Шишацької селищної ради;
- витребувати з незаконного володіння у Товариства з обмеженою відповідальністю «Федунка» (ЄДРПОУ 03770425, вул. Тараса Шевченка, 30, с. Федунка, Миргородський район, Полтавської області) у власність Шишацької селищної ради Миргородського району Полтавської області (ЄДРПОУ 21048749 вул. Соборності, 2 сел. Шишаки Миргородського району Полтавської області) земельну ділянку площею 1,5013 га кадастровий номер 5325785200:00:004:0027, яка знаходиться в адміністративних межах Шишацької селищної ради;
- витребувати з незаконного володіння у Товариства з обмеженою відповідальністю «Федунка» (ЄДРПОУ 03770425, вул. Тараса Шевченка, 30, с. Федунка, Миргородський район, Полтавської області) у власність Шишацької селищної ради Миргородського району Полтавської області (ЄДРПОУ 21048749 вул. Соборності, 2 сел. Шишаки Миргородського району Полтавської області) земельну ділянку площею 0,8785 га кадастровий номер 5325785200:00:004:0028, яка знаходиться в адміністративних межах Шишацької селищної ради;
- витребувати з незаконного володіння у Товариства з обмеженою відповідальністю «Федунка» (ЄДРПОУ 03770425, вул. Тараса Шевченка, 30, с. Федунка, Миргородський район, Полтавської області) у власність Шишацької селищної ради Миргородського району Полтавської області (ЄДРПОУ 21048749 вул. Соборності, 2 сел. Шишаки Миргородського району Полтавської області) земельну ділянку площею 0,9992 га кадастровий номер 5325785200:00:002:0183, яка знаходиться в адміністративних межах Шишацької селищної ради;
- витребувати з незаконного володіння у Товариства з обмеженою відповідальністю «Федунка» (ЄДРПОУ 03770425, вул. Тараса Шевченка, 30, с. Федунка, Миргородський район, Полтавської області) у власність Шишацької селищної ради Миргородського району Полтавської області (ЄДРПОУ 21048749 вул. Соборності, 2 сел. Шишаки Миргородського району Полтавської області) земельну ділянку площею 0,7479 га кадастровий номер 5325785200:00:003:0033, яка знаходиться в адміністративних межах Шишацької селищної ради;
- витребувати з незаконного володіння у Товариства з обмеженою відповідальністю «Федунка» (ЄДРПОУ 03770425, вул. Тараса Шевченка, 30, с. Федунка, Миргородський район, Полтавської області) у власність Шишацькоїселищної ради Миргородського району Полтавської області (ЄДРПОУ 21048749 вул. Соборності, 2 сел. Шишаки Миргородського району Полтавської області) земельну ділянку площею 0,7127 га кадастровий номер 5325785200:00:009:0063, яка знаходиться в адміністративних межах Шишацької селищної ради;
- витребувати з незаконного володіння у Товариства з обмеженою відповідальністю «Федунка» (ЄДРПОУ 03770425, вул. Тараса Шевченка, ЗО, с. Федунка, Миргородський район, Полтавської області) у власність Шишацької селищної ради Миргородського району Полтавської області (ЄДРПОУ 21048749 вул. Соборності, 2 сел. Шишаки Миргородського району Полтавської області) земельну ділянку площею 1,3348 га кадастровий номер 5325785200:00:002:0190, яка знаходиться в адміністративних межах Шишацької селищної ради;
- витребувати з незаконного володіння у Товариства з обмеженою відповідальністю «Федунка» (ЄДРПОУ 03770425, вул. Тараса Шевченка, 30, с. Федунка, Миргородський район, Полтавської області) у власність Шишацької селищної ради Миргородського району Полтавської області (ЄДРПОУ 21048749 вул. Соборності, 2 сел. Шишаки Миргородського району Полтавської області) земельну ділянку площею 1,6652 га кадастровий номер 5325785200:00:001:0046, яка знаходиться в адміністративних межах Шишацької селищної ради.
В обґрунтування позову, прокурор зазначає, що факт переходу права власності на спірні земельні ділянки до ТОВ "Федунка" установлений не був, товариство не набуло правоздатності та дієздатності у відносинах щодо оформлення права володіння земельними ділянками у законний спосіб. Державна реєстрація права приватної власності за ТОВ «Федунка» на спірні земельні ділянки загальною площею 9,6019 га є незаконною та підлягає скасуванню.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 21.01.2026 у справі №917/1140/25 позов задоволено.
08.04.2026 до Східного апеляційного господарського суду через підсистему Електронний суд надійшла апеляційна скарга від Товариства з обмеженою відповідальністю "Федунка" в якій просить суд:
1. Поновити строки на апеляційне оскарження. 
2. Прийняти до розгляду апеляційну скаргу ТОВ «ФЕДУНКА» у справі №917/1140/25 за позовом заступника керівника Миргородської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Шишацької територіальної громади в особі Шишацької селищної ради, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Федунка" про витребування земельних ділянок. 
3. Винести рішення щодо скасування рішення господарського суду Полтавської області від 27.01.2026 року, яким відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог заступника керівника Миргородської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Шишацької територіальної громади в особі Шишацької селищної ради, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Федунка" про витребування земельних ділянок. 
4. Стягнути з позивачів у справі на користь відповідача судовий збір в розмірі 5676 ,00 грн.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не взяв до уваги заперечення Відповідача про невідповідність вимог та висновків позивача щодо правонаступництва в цілому та щодо права в контексті Державного акту на право колективної власності на земельні ділянки , адже його висновки суперечать нормам діючого законодавства України щодо правонаступництва, як в понятійному характері, так і в частині ознак правонаступництва юридичної особи в цілому .
Вважає, що не має жодних достатніх та законних підстав передачі земель колективної власності у комунальну власність або державну власність, саме товариства «Федунка», як універсального правонаступника КСП «ім. Котовського» та КПСП «Федунка», а також не має жодних підстав щодо формулювання Позивача у справі про незаконне набуття земель колективної власності товариством «Федунка».
08.04.2026 системою автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи №917/1140/25 визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Тихий П.В., суддя Жельне С.Ч., суддя Плахов О.В.
Ухвалою Східний апеляційний господарський суд від 10.04.2026 витребувано з Господарського суду Полтавської області матеріали справи №917/1140/25.
21.04.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Федунка" надійшло клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення (вх.№4437).
23.04.2026 від Миргородської окружної прокуратури Полтавської області надійшло заперечення на клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення (вх.№4590).
24.04.2026 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №917/1140/25 (вх.№4612).
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.04.2026, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Федунка» на рішення Господарського суду Полтавської області від 21.01.2026 у справі №917/1140/25. Встановлено строк учасникам справи для подання відзивів на апеляційну скаргу протягом 15 днів (з урахуванням вимог ст. 263 ГПК України) з дня вручення даної ухвали та призначено справу до розгляду на "27" травня 2026 р. об 10:30 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132. 
07.05.2026 від Миргородської окружної прокуратури Полтавської області надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№5193), в якому зазначає, що як встановлено окружною прокуратурою, при створенні СТОВ "Федунка" виникла юридична особа з новою організаційно-правовою формою (товариство з обмеженою відповідальністю), а також із новим складом його учасників, ніж було у КПСП "Федунка", а саме на зборах були присутні 230 членів, а лише 7 із них, виступили як засновники товариства. 
Отже, СТОВ «Федунка» не стала правонаступником КПСП «Федунка». На підставі рішення засновників СТОВ «Федунка» реорганізоване в СЗАТ Федунка». Згідно інформації, що міститься в ЄДРПОУ державна реєстрація Закритого акціонерне товариство «Федунка» (СЗАТ «Федунка») здійснена 05.04.2001 року, код ЄДРПОУ № 03770425. 06.01.2011 року припинено державну реєстрацію вищевказаної особи. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформація про юридичні особи, правонаступником яких тобто виступає СЗАТ «Федунка» відсутня, утворилося шляхом реєстрації його як нової юридичної особи.
Прокурор звертає увагу, що Відповідачем до суду не надано жодного доказу на підтвердження, що ТОВ «Федунка» є правонаступником всіх прав та обов`язків КПСП «Федунка», зокрема права колективної власності на землю.
Прокурор також зазначає, що процес розпайовки у КПСП «Федунка» розпочався і був здійснений. Згідно Книги реєстрації сертифікатів на право частку (пай) КПСП «Федунка» підтверджено отримання учасниками КПСП — фізичними особами майнових та земельних сертифікатів.
Зазначає, що земельні ділянки, які не розпайовані між членами КСП «Федунка» в силу п.21 Перехідних положень Земельного кодексу України стали комунальною власністю територіальної громади, на території якої вони розташовані. 
За таких обставин, прокурор вважає, що викладені в апеляційній скарзі доводи є безпідставними, необґрунтованими та не спростовують законні та обґрунтовані висновки суду першої інстанції, а відтак рішення Господарського суду Полтавської області від 27.01.2026 року у справі №917/1140/25 підлягає залишенню без змін.
08.05.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Федунка" надійшла відповідь на відзив (вх.№5263), де воно зазначає, що Позивач не звернув увагу на наявність інших Законів України , які читко визначали певні процедури , а саме 1. Закон України "Про особливості приватизації майна в агропро-мисловому комплексі» 1996 року ; Закон України « Про господарські товариства».( Зі змінами)2. Цивільний кодекс Української РСР.( редакція станом на 2000 рік) 3. Закон України « Про підприємства» від 27.03.1991 № 887-XII 4. Закон України « Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14 лютого 1992 року.( ст. 31 ).5. Господарський кодекс України – ст.566. Ч. 7 ст. 34 Закону України «Про підприємства в України» 7. Указ Президента України «Про невідкладені заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 №666/94. 8. Указ Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» від 03.12.1999 р. № 1529/99 (Указ № 1529).9. Положення про державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності (затв. Постановою КМУ № 276 від 29.04.1994 р.
Зазначає, що узагальнений погляд на існуючі і наведені вище норми законодавства, які регулювали саме процедуру перетворення КПСП «Федунка» в 2000 році в СТОВ «Федунка» повністю спростовує твердження Позивача про відсутність процедури перетворення з причини відсутності цього терміну саме в ч.1. ст. 37 Цивільного кодексу Української РСР що діяла на час перетворення у 2000 році.
Відповідач зазначає, що кожен з членів колективного або пайового господарства мав право вийти з майновим паєм та землею. Тож факт що більша частина членів колективних господарства скористалась таким способом на свій розсуд не є порушенням з боку підприємства. Навпаки це є підтвердженням того що процедуру перетворення не було порушено по відношенню членів колективних господарств утворених в процесі перетворення. Члени КСП починаючи з 1992 по 2000 рік мали нагоду виходу з майном та отримання земельної ділянки , чим вони і скористалися. Але і під час перетворення у 2000 році до складу товариства з обмеженою відповідальністю увійшли бажаючи бувші члени КСП, які до речі були підписантами на зборах та уповноваженими особами за рішенням зборів членів КСП. Наприклад , члени колективного підприємства - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . 
Посилається на те, що зборами уповноважених осіб колективного сільськогосподарського підприємства (Протокол №2) від 09 березня 2000 року п.1.7. вказаним особам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 зборами надані повноваження щодо їх прямої участі, як засновників.
Отже апелянт вважає, що аргументи суду щодо не відповідності складу членів новоутвореної юридичної особи ТОВ «Федунка» в процедурі реорганізації шляхом перетворення не заслуговує на увагу, адже по суті є такою що не відповідає обставинам справи і доказам наявним у справі, вважає відзив Позивача у справі таким що не відповідає обставинам справи.
25.05.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Федунка" надійшло клопотання про відкладення справи (вх.№5844).
26.05.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Федунка" надійшли додаткові пояснення (вх.№5867). Зазначає, що як Позивач так і суд в своєму рішення необґрунтовано вбачили відсутність правонаступництва у Відповідача з причин припинення юридичної особи та утворення нової юридичної особи з новою організаційно правовою формою посилаючись на запис у витязі від 10.01.2011 року про припинення (без уточнення про припис у витязі що юридичні особи були утворені в процесі перетворення стор. 5 абзац 6 тексту Витягу з ЄДР від 24.01.2020 року). Зазначає, що зміна юридичної правової форми юридичної особи і є змістом перетворенням – одної форми в іншу, тож припинення юридичної особи що припиняється в процесі реорганізації ( перетворення) і реєстрація нової організаційно правової форми є складовими одного процесу.
Також вважає, що позивачем не надано жодного доказу про наявність у нього або у Шишацької громади в інтересах якої та держави і виступає Позивач права власності на спірні земельні ділянки, з чого випливає про невірно обраний спосіб судового захисту, оскільки тільки власник має право на витребування майна з чужого, незаконного володіння.
26.05.2026 від Шишацької селищної ради надійшла заява без участі представника (вх.№5870 ел.876) просить розглянути справу без участі особі органу уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Шишацької селищної ради.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.05.2026 в судовому засіданні оголошено перерву до "10" червня 2026 р. о 12:30 год.
08.06.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Федунка" надійшли додаткові пояснення (вх.№6332), в яких зазначає, що ані Позивачем, ані судом не надано жодного доказу про наявність у нього або у Шишацької територіальної громади в особі Шишацької селищної ради в інтересах якої та держави і виступає Позивач права власності на спірні земельні ділянки, з чого випливає що Позивач у справі про невірно обраний спосіб судового захисту, оскільки тільки власник має право на витребування майна з чужого, незаконного володіння.
Від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Федунка" адвоката Власенко Наталії Олексіївни надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (вх.№6387 від 08.06.2026), яке задоволено ухвалою суду від 09.06.2026.
В судове засідання 10.06.2026 з`явився представник відповідача в режимі відеоконференції, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Присутній також в залі суду прокурор заперечив проти апеляційної скарги та просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.
В день судового засіданні 10.06.2026 від Шишацької селищної ради надійшла заява без участі представника (вх.№6476ел.963) просить розглянути справу без участі особі органу уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Шишацької селищної ради.
Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю позивача та третьої особи.
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши прокурора та відповідача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
З матеріалів справи вбачається, що за результатами проведеної Миргородською окружною прокуратурою перевірки встановлено, що відповідно до рішення Федунської сільської ради народних депутатів від 24.11.1995 №30 колективному сільськогосподарському підприємству «Федунка» видано державний акт на право колективної власності на землю ПЛ 00011 від 01.12.1995, яким передано у колективну власність 1893,3 га земель.
На підставі рішення зборів уповноважених від 10.03.2000 №32 КПСП «Федунка» реорганізовано в СТОВ «Федунка» із новим складом його учасників, ніж було у КСПП "Федунка", а саме: на зборах були присутні 230 членів, а лише 7 з них виступили як засновники товариства.
Так, Велика Палата Верховного Суду у п.7.33 постанови від 01.09.2020 у справі №907/29/19 зробила висновок, що навіть у випадку прийняття рішення про реорганізацію КСП шляхом перетворення в іншу юридичну особи колишні члени КСП автоматично повинні були б стати учасниками цієї юридичної особи, позаяк перетворенням юридичної особи є саме зміна її організаційно-правової форми, а не складу її учасників. суд зазначає, що встановлення тотожності складу учасників відповідно до КСП та осіб, перелік яких наведено в статуті як засновників останнього має вирішальне значення для констатації факту правонаступництва з огляду на визначений чинним на момент створення відповідача законодавством правовий режим колективної власності на землю. Вказане узгоджується також із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 13.09.2022 у справі №912/929/21. 
На підставі рішення засновників СТОВ "Федунка" реорганізоване в СЗАТ "Федунка". Згідно інформації, що міститься в ЄДРПОУ державна реєстрація ЗАТ "Федунка" (СЗАТ "Федунка") здійснена 05.04.2001 року, код ЄДРПОУ 03770425. 
06.01.2011 року припинено державну реєстрацію ЗАТ "Федунка".
Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформація про юридичні особи, правонаступником яких виступає СЗАТ "Федунка" відсутня.
10.01.2011 року здійснено запис про перетворення СЗАТ "Федунка" у ТОВ "Федунка" та зазначено, що воно є правонаступником ЗАТ "Федунка". 
Проте, засновниками на момент реєстрації юридичної особи ТОВ "Федунка" - є ТОВ "Таргет Сервіс-Агро" (м.Київ, вул.Костянтинівська, 37-А, ЄДРПОУ 31281669) кінцеві бенефіціарні власники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , Згодом засновниками ТОВ "Федунка" стали ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
Так, при створенні ТОВ "Федунка" виникла юридична особа з новою організаційно-правовою формою, а також із новим складом його учасників.
Так, за результатами опрацювання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, встановлено, що відповідно до Книги записів державних актів на право колективної власності на землю КСП «Федунка» видавався державний акт на право колективної власності на землю ПЛ №00011 зареєстрований за № 11 від 01.12.1995.
На підставі Державного акту на право колективної власності на землю ПЛ №000011 та рішення Шишацької селищної ради від 24.12.2021 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення колективної форми власності колишнього КСП «Федунка», державним реєстратором виконавчого комітету Пришибської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області Костенко Русланою Юріївною 16.01.2023 зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Федунка» право приватної власності на земельну ділянк: площею 1,7606 га, кадастровий номер: 5325785200:00:002:0189.
У подальшому державним реєстратором виконавчого комітету Пришибської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області Костенко Русланою Юріївною на підставі тих же Державного акту на право колективної власності на землю ПЛ №000011 та рішення Шишацької селищної ради від 24.12.2021 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення колективної форми власності колишнього КСП «Федунка» 18.01.2023 зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Федунка» право приватної власності на земельні ділянки:
- площею 0,9992 га, кадастровий номер: 5325785200:00:002:0183;
- площею 1,5013 га, кадастровий номер: 5325785200:00:004:0027
- площею 0,8785 га, кадастровий номер: 5325785200:00:004:0028.
Державним реєстратором виконавчого комітету Пришибської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області Костенко Русланою Юріївною 19.01.2023 зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Федунка» право приватної власності на земельні ділянки:
- площею 0,7479 га, кадастровий номер: 5325785200:00:003:0033;
- площею 0,7127 га, кадастровий номер: 5325785200:00:009:0063
- площею 1,3348 га, кадастровий номер: 5325785200:00:002:0190
Також, 30.01.2023 зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Федунка» право приватної власності на земельну ділянку:
- площею 1,6652 га, кадастровий номер: 5325785200:00:001:0046 .
Підставою для вказаної реєстрації права приватної власності за ТОВ «Федунка», що значиться у Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є Державний акт на право колективної власності на землю ПЛ №000011 та рішення Шишацької селищної ради від 24.12.2021 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення колективної форми власності колишнього КСП «Федунка».
Прокурор зазначає, що державна реєстрація права приватної власності за ТОВ «Федунка» на зазначені земельні ділянки загальною площею 9,6019 га є незаконною та підлягає скасуванню.
Наведені обставини стали підставою для звернення прокурора в інтересах Шишацької територіальної громади в особі органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Шишацької селищної ради з позовом до ТОВ «Федунка» про витребування з чужого незаконного володіння спірних земельних ділянок.
Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач подав відзив на позовну заяву прокурора, в якому зазначає про відсутності підстав для представництва прокурором інтересів Шишацької селищної ради. Вважає посилання прокурора на те, що «відсутній орган, який уповноважений здійснювати контроль, зокрема звертатися до суду з позовом до органу місцевого самоврядування для оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у разі порушення останнім інтересів територіальної громади, зокрема у земельних правовідносинах» є помилковим та таким, що не відповідає дійсності, оскільки відповідно до вищезазначеного Закону дані повноваження покладені на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ДЕРЖГЕОКАДАСТР).
Зазначає, що під час перетворення (змінення організаційно-правової форми) КПСП "Федунка" у СТОВ "Федунка" всі права на землю збереглися, оскільки відбувалася зміна організаційно-правової форми, а юридична особа залишалася тією самою.
Вважає недоречним посилання прокурора на п.24 Перехідних положень ЗК України, оскільки спірні земельні ділянки починаючи з 1995 року та станом на 01.01.2019 року не перебували у державній формі власності, а тому в будь-якому випадку такі землі не відносилися до комунальної форми власності. Зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували перебування земельної ділянки у державній формі власності.
Задовольняючи позов прокурора, суд першої інстанції зазначив, що набуття Товариством з обмеженою відповідальністю “Федунка” права приватної власності на земельні ділянки відбулося поза рішенням органу місцевого самоврядування. Суд також дійшов висновку, що реєстрація права власності на земельні ділянки за ТОВ “Федунка” відбулася без дослідження документів заявника на предмет їх відповідності вимогам законодавства, без визначення факту виникнення у заявника права на майно, без передбачених законодавством підстав, то відповідно до ст. 26 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”, відтак державна реєстрація цих прав підлягає скасуванню.
Суд виснував, що спірні земельні ділянки площею 9, 6019 га: - кадастровий номер 5325785200:00:002:0189, площею 1,7606 га; кадастровий номер: 5325785200:00:002:0183, площею 0,9992 га; кадастровий номер: 5325785200:00:004:0027 площею 1,5013 га; кадастровий номер: 5325785200:00:004:0028 площею 0,8785 га; кадастровий номер: 5325785200:00:003:0033 площею 0,7479 га; кадастровий номер: 5325785200:00:009:0063 площею 0,7127 га; - кадастровий номер: 5325785200:00:002:0190 площею 1,3348 га; кадастровий номер: 5325785200:00:001:0046 площею 1,6652 га. підлягають витребуванню із чужого незаконного володіння на користь Шишацької селищної ради Миргородського району Полтавської області.
Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
За змістом ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Отже, обов`язковою передумовою реалізації права на судовий захист в порядку господарського судочинства є наявність у позивача суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, які порушуються, не визнаються або оспорюються іншими особами - відповідачами, та на захист якого спрямоване звернення до суду з позовом.
Відтак, вирішуючи спір, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулась з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, і лише встановивши наявність такого - суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно приймає рішення про захист порушеного права або про відмову у захисті.
У цій справі суду слід встановити наявність у позивача права на спірні земельні ділянки, що зумовлює дослідження судом питання правомірності державної реєстрації права власності за відповідачем на спірні земельні ділянки.
Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (частина 4 статті 182 Цивільного кодексу України).
Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України).
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав регулюються Законом України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”.
Статтею 2 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Заявником є власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав.
Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам (ч. 4 ст. 18 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”).
Відповідно до частини 3 статті 10 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
Стаття 24 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” встановлює перелік підстав для відмови в державній реєстрації прав. Частиною 1 цієї статті унормовано, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, зокрема, якщо: заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх. обтяженнями; наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно;.
Для перевірки інформації з метою недопущення одночасного існування подвійної державної реєстрації прав державний реєстратор не лише вправі, а й повинен, зокрема, запитувати від відповідних органів інформацію, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, вимагати у разі потреби подання додаткових документів тощо.
Такий обов`язок узгоджується із закріпленими частиною першою статті З Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” засадами державної реєстрації прав, зокрема гарантуванням державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження (пункт 1).
Зазначена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2018 у справі №823/378/16.
З викладених норм права вбачається, що орган державної реєстрації прав має виключну компетенцію у питаннях встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами. Та перш ніж зареєструвати за особою відповідне право, на державного реєстратора покладений обов`язок здійснення перевірки підставності такої реєстрації та за результатом здійснення перевірки документів поданих для реєстрації документів прийняти відповідне рішення.
Тобто, на державного реєстратора, в силу вимог закону, був покладений обов`язок дослідження документів відповідача на предмет їх відповідності вимогам законодавства, визначення факту виникнення у заявника права на майно або ж його обтяження, а також встановлення відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно.
Також, статтею 27 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” встановлено перелік підстав для державної реєстрації прав. Серед інших, зазначеною статтею передбачено реєстрацію речових прав на підставі державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державна реєстрація речових прав на земельні ділянки за ТОВ “Федунка” відбулася на підставі Державного акту на право колективної власності на зазначені земельні ділянки ПЛ №000011, виданий 01.12.1995 Федунською сільською радою та рішення Шишацької селищної ради від 24.12.2021.
Також, відповідно до ст. 29 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” державна реєстрація права власності на земельну ділянку, набутого та оформленого в установленому порядку до 1 січня 2013 року, проводиться за умови наявності відповідних відомостей в Державному земельному кадастрі. Державна реєстрація права власності на земельну ділянку, набутого в результаті переходу права власності та не оформленого в установленому порядку до 1 січня 2013 року, проводиться за умови встановлення факту переходу прав від особи, відомості про яку містяться в Державному земельному кадастрі, до особи, яка заявляє свої права.
Суб`єктами права власності на землю, відповідно до ст. 80 Земельного кодексу України є:
а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності;
б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності;
в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, на землі державної власності.
Відповідно до ст. ст. 28, 82 Земельного кодексу України сільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, крім державних і комунальних, землі сільськогосподарського призначення можуть належати на праві власності.
Право власності на землю цих підприємств може набуватися шляхом внесення до статутного капіталу земельних ділянок їх засновників та придбання земельних ділянок за договорами купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами.
Реалізація права власності на землю зазначеними сільськогосподарськими підприємствами здійснюється відповідно до закону.
Юридичні особи (засновані громадянами України або юридичними особами України) можуть набувати у власність земельні ділянки для здійснення підприємницької діяльності у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) внесення земельних ділянок її засновниками до статутного капіталу; в) прийняття спадщини; г) виникнення інших підстав, передбачених законом.
Статтею 28 Земельного кодексу України (в старій редакції) передбачено, що право колективної та приватної власності на земельну ділянку чи її частину припиняється у разі: добровільної відмови від земельної ділянки; відчуження (продажу) земельної ділянки Раді народних депутатів; викупу земельної ділянки для державних або громадських потреб; припинення у випадках, передбачених пунктами 4, 6- 8 статті 27 цього Кодексу.
Редакція ЗК України, яка набула чинності 01.01.2002, передбачила, що земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.
Із набранням чинності статтею 140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є: добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; відчуження земельної ділянки за рішенням власника; звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; конфіскація за рішенням суду; невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.
Верховний Суд наголосив, що автоматичного переходу права колективної власності у приватну власність у зв`язку зі змінами законодавства, якими визначено інші форми власності, ніж ті, що існували раніше, відповідне законодавство не передбачає.
У контексті зазначеного необхідно враховувати правовий режим права колективної власності та права приватної власності, які є різними з огляду, зокрема на те, що майно у колективному підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам і право колективної власності здійснюють загальні збори членів підприємства (статті 7, 8 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство"), натомість право приватної власності, в цьому випадку юридичної особи здійснюється такою особою за своєю волею, незалежно від волі інших осіб та на власний розсуд (статті 316-319 ЦК України).
При цьому, здійснення права колективної власності у спосіб, відмінний від передбаченого статтею 8 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство", законодавство не містить.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13.09.2022 у справі №925/461/21.
Отже, пунктами 3 та 4 ч.1 ст.24 Закону визначено, що держаним реєстратором відмовляється у державній реєстрації прав та їх обтяжень якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно.
Державним реєстратором виконавчого комітету Пришибської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області Костенко Р.Ю. проведено державну реєстрацію прав приватної власності на землю за ТОВ “Федунка” протиправно, оскільки подані документи не відповідають вимогам, встановленим Законом, та не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно, чим порушено ст.ст.10, 18, 23, 24 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”.
Суд першої інстанції виснував, що оскільки факт переходу права власності на спірні земельні ділянки до ТОВ “Федунка” установлений не був, товариство не набуло правоздатності та дієздатності у відносинах щодо оформлення права володіння земельними ділянками у законний спосіб.
Також, місцевий суд вказав, що Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду сформував єдину практику щодо встановлення дати виникнення в органу місцевого самоврядування права комунальної власності на земельну ділянку в межах населеного пункту та зазначив, що із прийняттям 28.06.1996 Конституції України визначено один із фундаментальних принципів конституційного ладу держави, а саме гарантування права власності на землю, яке набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 Конституції України).
Ці положення створили принципово нову основу як для галузевого (земельного та цивільного) законодавства, так і для господарської діяльності і фактично відображені у статті 1 ЗК України та статті 373 ЦК України.
До державної власності в Україні відповідно до статті 31 Закону України від 07.02.1991 № 697-ХІІ "Про власність" (діяв до 20.06.2007) належала загальнодержавна (республіканська) власність і власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальна власність).
При цьому суб`єктами права комунальної власності відповідно до частини 1 статті 32 цього Закону були визначені адміністративно-територіальні одиниці в особі обласних, районних, міських, селищних, сільських рад народних депутатів.
Згідно із частиною 1 статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
За змістом частини 2 статті 60 Закону України від 21.05.1997 № 280/97- ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (у редакції, чинній на 21.05.1997) підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.
У пункті 10 прикінцевих та перехідних положень Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що з набранням чинності цим Законом майно, яке до прийняття Конституції України у встановленому законодавством порядку передане державою до комунальної власності адміністративно-територіальних одиниць та набуте ними на інших законних підставах, крім майна, що відчужене у встановленому законом порядку, є комунальною власністю відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст. Майно, передане до комунальної власності областей і районів, а також набуте на інших законних підставах, є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, управління яким відповідно до Конституції України здійснюють районні і обласні ради або уповноважені ними органи. Відчуження зазначеного майна здійснюється лише за рішенням власника або уповноваженого ним органу. За пропозицією сільських, селищних, міських рад районні, обласні ради повинні приймати рішення про передачу до комунальної власності відповідних територіальних громад окремих об`єктів, спільної власності територіальних громад, які знаходяться на їх території і задовольняють колективні потреби виключно цих територіальних громад.
Із уведенням у дію 01.01.2002 нового ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності, про що зазначено у частині 2 статті 83 ЗК України.
Отже, принцип розмежування земель державної і комунальної власності відображено у положеннях Земельного кодексу України, який, зокрема, полягає у визнанні пріоритету належності земель у межах населеного пункту відповідній територіальній громаді. Тобто всі землі у межах населеного пункту вважаються такими, що із 01.01.2002 перебувають у комунальній власності, крім земель, належність яких державі або приватним власникам зафіксована у ЗК України.
Законом України від 05.02.2004 № 1457-ІУ "Про розмежування земель державної та комунальної власності" (втратив чинність 01.01.2013, підстава - Закон № 5245-УІ) було визначено правові засади розмежування земель державної та комунальної власності і повноваження органів державної влади та органів місцевого самоврядування щодо регулювання земельних відносин з метою створення умов для реалізації ними конституційних прав власності на землю, забезпечення національного суверенітету, розвитку матеріально-фінансової бази місцевого самоврядування.
У статті 5 цього Закону було наголошено, що суб`єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.
Водночас при розмежуванні земель державної та комунальної власності до земель комунальної власності територіальних громад сіл, селищ, міст передаються: усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної власності та земель, віднесених до державної власності; земельні ділянки за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти комунальної власності; землі запасу, які раніше були передані територіальним громадам сіл, селищ, міст відповідно до законодавства України; земельні ділянки, на яких розміщені об`єкти нерухомого майна, що є спільною власністю територіальної громади та держави (стаття 7 Закону України "Про розмежування земель державної та комунальної власності").
Із 28.04.2021 набув чинності Закон України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин” (далі закон №1423-IX), яким розділ X “Перехідні положення” Земельного кодексу України доповнено пунктом 24.
З дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад.
Суд першої інстанції констатував, що приймаючи до уваги наведені положення Конституції України, Земельного кодексу України і пункту 24 розділу X “Перехідні положення” Земельного кодексу України Шишацька селищна рада є власником земельних ділянок кадастровий номер 5325785200:00:002:0189, площею 1,7606 га; кадастровий номер: 5325785200:00:002:0183, площею 0,9992 га; кадастровий номер: 5325785200:00:004:0027 площею 1,5013 га; кадастровий номер: 5325785200:00:004:0028 площею 0,8785 га; кадастровий номер: 5325785200:00:003:0033 площею 0,7479 га; кадастровий номер: 5325785200:00:009:0063 площею 0,7127 га; кадастровий номер: 5325785200:00:002:0190 площею 1,3348 га; кадастровий номер: 5325785200:00:001:0046 площею 1,6652 га, оскільки ці ділянки розташовані за межами населених пунктів у межах Шишацької територіальної громади.
Положення пункту 9 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності” № 5245-VI: "державна реєстрація речових прав на земельні ділянки ... здійснюється в порядку, встановленому законом", що з урахуванням змісту пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону лише визначає порядок державної реєстрації права, однак не змінює моменту, з якого земля вважається комунальною власністю відповідних територіальних громад в силу закону.
Згідно ст. 73 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.
Підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності, визначено ст. 116 Земельного кодексу України.
Так, юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Водночас, відповідно до пункт 5 ст. 186 Земельного кодексу України технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель затверджується: щодо земельних ділянок державної або комунальної власності - Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, уповноваженими розпоряджатися земельними ділянками відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу; щодо земельних ділянок, розташованих у масиві земель сільськогосподарського призначення, та земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), - сільською, селищною, міською радою. 
Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб, частина 1 статті 122 Земельного кодексу України.
Державним реєстратором Костенко Р.Ю., під час реєстрації права власності, здійснено посилання, а також приєднано до реєстру скановану копію рішення “Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення колективної форми власності колишнього КСП “Федунка””, серія та номер: тринадцята сесія восьмого скликання, виданий 24.12.2021, видавник: Шишацька селищна рада Миргородського району Полтавської області.
У ході досудового розслідування кримінального провадження № 42024172050000076 від 24.09.2024, на запит Миргородської окружної прокуратури №54-2216ВИХ-25 надано відповідь Виконавчого комітету Шишацької селищної ради Полтавської області №02-21/447 від 24.03.2025, відповідно до якої:
- рішенням тринадцятої сесії восьмого скликання Шишацької селищної ради “Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення колективної форми власності колишнього КСП “Федунка” від 24.12.2021, технічна документація на вказані земельні ділянки - не затверджувалася;
- оригінал рішення тринадцятої сесії восьмого скликання Шишацької селищної ради “Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення колективної форми власності колишнього КСП “Федунка” від 24.12.2021 - не відповідає копії Рішення (приєднаного до реєстру);
- інформація в копії Рішення (приєднаного до реєстру) - не відповідає дійсності.
Отже, рішення Шишацької селищної ради від 24.12.2021 “Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення колективної форми власності колишнього КСП “Федунка”, на яке здійснено посилання під час реєстрації права власності, а також приєднано до реєстру скановану копію рішення є недійсним.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що набуття Товариством з обмеженою відповідальністю “Федунка” права приватної власності на земельні ділянки відбулося поза рішенням органу місцевого самоврядування.
Крім того, відповідно до листа Міністерства юстиції України від 25.03.2025 встановлено, що проведено камеральну перевірку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора виконавчого комітету Пришибської сільської ради Миргородського району Полтавської області Костенко Р.Ю., за результатами якої складено акт від 24.03.2025.
За результатами перевірки комісія встановила, що державним реєстратором Костенко Р.Ю. порушено вимоги ст.ст. 3, 10, 18, 24, 29 Закону “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”, пункт 12 Порядку №1127, пункт 21 розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України, оскільки проведено державну реєстрацію права власності земельних ділянок: кадастровий номер 5325785200:00:002:0189, площею 1,7606 га; кадастровий номер: 5325785200:00:002:0183, площею 0,9992 га; кадастровий номер: 5325785200:00:004:0027 площею 1,5013 га; кадастровий номер: 5325785200:00:004:0028 площею 0,8785 га; кадастровий номер: 5325785200:00:003:0033 площею 0,7479 га; кадастровий номер: 5325785200:00:009:0063 площею 0,7127 га; кадастровий номер: 5325785200:00:002:0190 площею 1,3348 га; кадастровий номер: 5325785200:00:001:0046 площею 1,6652 га на підставі документів, які не давали змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.
Таким чином, ураховуючи, що реєстрація права власності на земельні ділянки за ТОВ “Федунка” відбулася без дослідження документів заявника на предмет їх відповідності вимогам законодавства, без визначення факту виникнення у заявника права на майно, без передбачених законодавством підстав, то відповідно до ст. 26 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” державна реєстрація цих прав підлягає скасуванню.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
Оскільки підставою для державної реєстрації речових прав є рішення державного реєстратора, то відповідно його скасування є підставою про скасування таких прав.
Колегія суддів оцінює критично аргументи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, про те, що «під примусом Позивача» селищна рада своїм листом відповіддю на запит повідомила Позивача у справі 24.03.2025 року вих.№02-21/447 повідомила що така документація не затверджувалась, але відповідного рішення про скасування попереднього рішення Шишацька селищна рада не надала.
У суду відсутні підстави ставити під сумнів обставини, встановлені в ході досудового розслідування кримінального провадження №42024172050000076 від 24.09.2024, а аргументи відповідача зводяться лише до заперечень. 
Отже, відповідач жодним чином не спростував наведених обставин.

Відповідач як на підставу правомірності реєстрації за собою права власності на спірні земельні ділянки вказує, що він є правонаступником КСП «Федунка».
Проте, колегія суддів зазначає, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що ТОВ «Федунка» є правонаступником КПСП «Федунка», з огляду на таке.
Як зазначалось вище, на підставі рішення засновників на підставі рішення зборів уповноважених від 09.03.2000 № 2 КПСП «Федунка» реорганізовано в СТОВ «Федунка». 
Згідно протоколу №4 на підставі рішення засновників СТОВ «Федунка» реорганізоване в СЗАТ Федунка». Згідно інформації, що міститься в ЄДРПОУ державна реєстрація Закритого акціонерне товариство «Федунка» (СЗАТ «Федунка») здійснена 05.04.2001 року, код ЄДРПОУ № 03770425.
06.01.2011 року припинено державну реєстрацію ЗАТ "Федунка".
Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформація про юридичні особи, правонаступником яких виступає СЗАТ "Федунка" відсутня.
10.01.2011 року здійснено запис про перетворення СЗАТ "Федунка" у ТОВ "Федунка" та зазначено, що воно є правонаступником ЗАТ "Федунка". 
На думку Відповідача КПСП «Федунка» було в 2000 році перетворено в СТОВ «Федунка» з тими ж правами та обов`язками, проте колегія суддів зазначає, що на момент утворення СТОВ «Федунка» діяв Цивільний кодекс Української РСР (втратив чинність 01.01.2004), в ч.1 ст. 37 якого передбачалося, що юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу, приєднання).
Відповідач також посилається на пункт 2.1 статуту СТОВ "Федунка" в редакції від 09.03.2000 року, якому зазначено, що СТОВ "Федунка" є юридичним правонаступником КПСП «Федунка».
Згідно ст. 1, 2 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" в редакції на час створення позивача, колективне сільськогосподарське підприємство є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування. Підприємство є юридичною особою, має розрахунковий та інші рахунки в установах банку і печатку із своїм найменуванням.
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" в редакції на час створення позивача, об`єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Об`єктами права власності підприємства є також частки у майні та прибутках міжгосподарських підприємств та об`єднань, учасником яких є підприємство.
Майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам.
Суб`єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства.
За положеннями ч. 1-3 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" в редакції на час створення позивача, земля може належати підприємству на праві колективної власності, а також може бути надана у постійне або тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди.
Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, а право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором.
Право підприємства на земельну ділянку зберігається при входженні його до складу агропромислових об`єднань, комбінатів, агрофірм та інших формувань.
Право підприємства на земельну ділянку або її частину може бути припинено в порядку і на підставах, встановлених Земельним кодексом України ( 561-12 ).
Згідно ст. 31 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" в редакції на час виникнення СТОВ "Федунка", реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) та ліквідація підприємства провадяться за рішенням загальних зборів (зборів уповноважених) його членів або за рішенням суду чи арбітражного суду.
Підприємство вважається реорганізованим або ліквідованим з моменту виключення його з державного реєстру України.
При перетворенні одного підприємства в інше до новоствореного підприємства переходять усі майнові права і обов`язки колишнього підприємства.
Підприємство може на добровільних засадах за рішенням загальних зборів перетворюватися в самостійні кооперативи, що створюються з госпрозрахункових підрозділів підприємства або окремих груп працівників. Вони наділяються правами розпоряджання продукцією та доходами, відкриття рахунку в банківських установах. До них переходять усі майнові права і обов`язки колишнього підприємства. Ці колективи можуть об`єднуватися в асоціації.
Відповідно до ст. 39 Цивільного кодексу Української РСР кооперативні, а також державно-колгоспні та інші державно-кооперативні організації, що є юридичними особами, припиняють свою діяльність на підставах, зазначених у законі і в статутах (положеннях) цих організацій. Реорганізація (злиття, поділ, приєднання) державно-колгоспних, інших державно- кооперативних, кооперативних та інших громадських організацій, що є юридичними особами, допускається тільки за рішенням загальних зборів їх членів або зборів уповноважених.
На підтвердження перетворення Колективного пайового сільськогосподарського підприємства "Федунка" в СТОВ "Федунка" та правонаступництва всіх майнових прав та обов`язків відповідач посилається на положення Статуту СТОВ "Федунка", зареєстрованого рішенням Шишацької райдержадміністрації №175 від 10.03.2000.
Однак, що надані відповідачем докази не дають можливості достовірно встановити обставину правонаступництва СТОВом "Федунка" прав та обов`язків Колективного пайового сільськогосподарського підприємства "Федунка".
Колегія суддів зазначає, що Статут СТОВ "Федунка" не є допустимим доказом правонаступництва, оскільки статут юридичної особи є одностороннім актом цієї юридичної особи, який не є підставою правонаступництва щодо іншої юридичної особи, якщо таке правонаступництво не виникло відповідно до закону. 
Крім того, у статуті, що діяв на момент створення ТОВ «Федунка» відсутня інформація щодо правонаступництва товариства. Аналогічна позиція підтверджена Висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений в постанові від 01.09.2020 у справі №907/29/19.
При цьому, при створенні СТОВ "Федунка" виникла юридична особа з новою організаційно-правовою формою (товариство з обмеженою відповідальністю), а також із новим складом його учасників, ніж було у КПСП "Федунка", а саме на зборах були присутні 230 членів, а лише 7 із них, виступили як засновники товариства.
Велика Палата Верховного Суду у п. 7.33 постанови від 01.09.2020 у справі №907/29/19 виснувала, що навіть у випадку прийняття рішення про реорганізацію КСП шляхом перетворення в іншу юридичну особу колишні члени КСП автоматично повинні були б стати учасниками цієї юридичної особи, позаяк перетворенням юридичної особи є саме зміна її організаційно-правової форми, а не складу її учасників. Суд зазначає, що встановлення тотожності складу учасників відповідного КСП та осіб, перелік яких наведено в статуті як засновників останнього має вирішальне значення для констатації факту правонаступництва з огляду на визначений чинним на момент створення відповідача законодавством правовий режим колективної власності на землю. Вказане узгоджується також із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 13.09.2022 у справі №912/929/21.
Посилання Відповідача що ідентифікаційний код зберігається за суб`єктом, якому він присвоєний, протягом усього періоду його існування і є одним, тобто є ознакою правонаступництва.
Відповідно до Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затверджений постановою КМУ від 22.01.1996 №118 в редакції на момент реорганізації КПСП «Федунка» не містило жодної норми про те, що ідентифікаційний код зберігається за правонаступником у разі перетворення юридичної особи. Тому наявність однакових ідентифікаційних кодів у юридичних осіб, отриманих до 22.06.2005 не є беззаперечним доказом того, що одна юридична особа є правонаступником іншої. Вказане підтверджено висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений в постанові від 01.09.2020 справа №907/29/19.

Відповідач на підтвердженням того факту, що СТОВ "Федунка" є правонаступником КПСП "Федунка" також посилався Протокол №2 зборів уповноважених членів КПСП "Федунка" від 09.03.2000 року. 
Відповідач вважає, що відповідно до цього Протоколу було прийнято рішення про реорганізацію КПСП "Федунка" шляхом його перетворення в сільськогосподарське товариства з обмеженою відповідальністю. 
Колегія суддів дослідила вказаний Протокол №2 зборів уповноважених членів КПСП "Федунка" від 09.03.2000, проте (т.1 а.с.113-115).
На аркуші -5- Протоколу від 09.03.2000 в пункті п.1.7 зазначено, що рішенням Зборів КПСП вирішено: Реорганізувати КПСП "Федунка" шляхом його перетворення в СТОВ "Федунка".
Наведене не підтверджує правонаступництва відповідача, оскільки при створенні СТОВ "Федунка" виникла юридична особа з новою організаційно-правовою формою (товариство з обмеженою відповідальністю), а також із новим складом його учасників, ніж було у КПСП "Федунка", а саме на зборах були присутні 230 членів, а лише 7 із них, виступили як засновники товариства, що не відповідає кількості учасників КПСП.
Велика Палата Верховного Суду у п. 7.33 постанови від 01.09.2020 у справі №907/29/19 виснувала, що навіть у випадку прийняття рішення про реорганізацію КП шляхом перетворення в іншу юридичну особу колишні члени КСП автоматично повинні були б стати учасниками цієї юридичної особи, позаяк перетворенням юридичної особи є саме зміна її організаційно-правової форми, а не складу її учасників. Суд зазначає, що встановлення тотожності складу учасників відповідного КСП та осіб, перелік яких наведено в статуті як засновників останнього має вирішальне значення для констатації факту правонаступництва з огляду на визначений чинним на момент створення відповідача законодавством правовий режим колективної власності на землю. Вказане узгоджується також із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 13.09.2022 у справі №912/929/21.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідач не надав жодного документу, який би указував, яким чином при реорганізації вирішувалася доля об`єктів права власності підприємства, у тому числі землі, зокрема: рішення загальних зборів членів "Федунка" або уповноваженого ними органу передавальний акт/акт приймання передачі/відомості щодо проведення інвентаризації активів/баланс новоствореного підприємства СТОВ "Федунка" тощо.
Так, колегією суддів встановлено, що до порядку денного цих Зборів включалось та розглядалось питання про:
- затвердження наслідків інвентаризації майна колективної власності, актів оцінки акта списання майна;
- затвердження роботи комісії з реформування про уточнення вартості оборотних засобів;
- затвердження списку претендентів на земельних пай та додаткового списку претендентів на земельну частику (пай), про передачу земель запасу;
- затвердження майнового фонду підприємства та його структури;
- затвердження індивідуального майнового паю членів кпсп;
- затвердження переліку майна, яке спрямовується на: майно під забезпечення боргів; майно лізингового фонду; майно об`єктів соціальної сфери; майно, яке не підлягає паюванню; майно резервного фонду кпсп.
- реорганізацію кпсп в стов;
- про виділення частини майнових паїв в натурі засновникам стов для внеску до статутного фонду товариства, що утворюється.
Наведене у Протоколі №2 свідчить про те, що члени КПСП "Федунка" той момент розпочали процедуру паювання щодо земель, які перебували у КПСП згідно Державного акта на право колективної власності на землю ПЛ №000011, тому наслідком реалізації цієї процедури є припинення права колективної власності на розпайовані землі, що зумовлює й припинення інших правомочностей щодо спірних земельних ділянок. Вказана позиція узгоджується із позицією Верховного суду від 17.12.2019 у справі №917/258/19.
Колегія суддів зазначає, що складовою реформування земельних відносин, що триває в Україні, є роздержавлення земель, тобто їх передача із державної та комунальної власності у приватну власність. Землі сільськогосподарського призначення можуть передаватися з державної у приватну власність різними способами, які залежать від організаційно-правової форми сільськогосподарських підприємств, які виступають землекористувачами.
Так, відносини щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій регламентовано, зокрема, статтею 25 ЗК України. Відповідно до частини 1 цієї статті при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. Землі у приватну власність особам, зазначеним у частині 1 цієї статті, передаються безоплатно (частини 2, 3 статті 25 ЗК України).
У свою чергу, частинами 3– 5 статті 118 ЗК Кодексу передбачено, що громадяни – працівники державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонери з їх числа, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні цих підприємств, установ та організацій, звертаються з клопотанням про приватизацію цих земель до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель. Передача земельних ділянок у власність громадянам – працівникам державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерам з їх числа провадиться після затвердження проекту приватизації земель у порядку, встановленому цим Кодексом.
26.04.2003 набрав чинності Закон України № 675-IV "Про внесення змін до Земельного кодексу України", яким пункт 8 розділу Х ЗК України доповнено абзацами, згідно з якими члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності ним Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу. В сільськогосподарських акціонерних товариствах право на земельну частку (пай) мають лише їх члени, які працюють у товаристві, а також пенсіонери з їх числа.
Натомість положення щодо паювання земель сільськогосподарського призначення містить, зокрема, Указ Президента України від 08.08.1995 №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" (далі – Указ №720/95), пунктом 1 якого визначено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).
Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю (пункт 2 Указу №720/95).
Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації (пункти 5, 6 Указу №720/95). 
Викладені вище норми дозволяють констатувати, що паювання земель сільськогосподарських підприємств як особливий порядок набуття у приватну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення є способом приватизації цих ділянок членами таких підприємств, що узгоджується із змістом пункту 8 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України.
Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) регламентовано Законом України №899-IV.
Статтями 1 та 2 Закону України №899-IV визначено, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни – спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай); трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї.
Цим Законом повноваження щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) надані сільським, селищним, міським радам.
Статтею 13 Закону України № 899-IV передбачено, що нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.
За змістом частини 3 статті 13 Закону України №899-IV невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). Статус невитребуваних нерозподілені земельні ділянки набувають вже після проведення зборів стосовно розподілу земельних ділянок (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.10.2019 у справі №922/2723/17).
Колегія суддів зазначає, що оскільки з Протоколу №2 зборів уповноважених членів КПСП "Федунка" від 09.03.2000 року вбачається, що учасники КПСП "Федунка" розпочали процедуру паювання до земель, що перебували у КПСП "Федунка" на праві колективної власності, зокрема затвердили список осіб, що мають право на пай у кількості 558 осіб та затвердили майновий пайовий фонд, то наслідком реалізації цієї процедури є припинення права колективної власності на розпайовані землі, що зумовлює припинення й інших правомочностей щодо спірних земельних ділянок.
За таких обставин, спірні земельні ділянки є невитребуваними земельними частками (паями) за відсутності відповідних документів, що посвідчують право членів колишнього КПСП "Федунка" на неї. 
Водночас, колегія суддів звертає увагу, що положеннями цього Закону №899-IV встановлено термін до 01.01.2028 року для оформлення (реєстрації) власниками невитребуваних земельних часток (паїв) права власності на відповідні земельні ділянки.
Колегія суддів також враховує, з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" (тобто з 01.01.2019) землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. 
Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності (аналогічна позиція наведена у постанові Верховного суду від 31.08.2021 у справі №925/1179/20 ).
Наведене спростовує твердження відповідача щодо неналежності позивача у цій справі - Шишацької територіальної громади в особі Шишацької селищної ради.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що після початку процедури розпаювання земель та 10.03.2000 (з моменту внесення відомостей до ЄДР про юридичну особу) до СТОВ «Федунка», а в подальшому до ТОВ «Федунка» перейшло право власності на земельні ділянки, які набуті КСП на підставі державного акта на право колективної власності на землю.
Оскільки судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що щодо земель КПСП «Федунка» розпочато процедуру паювання між його членами, то саме останні (їх спадкоємці) мають право зареєструвати за собою право приватної власності на отримані земельні ділянки. 

Частиною 1 статті 5 Господарського процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно з пунктом 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника.
Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).
Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) “юридично” - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року в справі №752/13695/18 (провадження № 61-6415св19)).
Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. Задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою (див. пункти 84, 85 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20)).
Земельні відносини, відносно яких виник спір у даній справі регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Способи захисту прав на земельні ділянки передбачені статтею 152 Земельного кодексу України. Так відповідно до положень частини 1 вказаної статті держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням прав володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (частина 2 статті 152 ЗК України).
Приписами частини 3 статті 152 ЗК України встановлено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Отже вищезазначена норма статті 152 ЗК України містить перелік способів захисту прав на земельні ділянки.
На підставі статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Таким чином, спірні земельні ділянки площею 9, 6019 га: - кадастровий номер 5325785200:00:002:0189, площею 1,7606 га; кадастровий номер: 5325785200:00:002:0183, площею 0,9992 га; кадастровий номер: 5325785200:00:004:0027 площею 1,5013 га; кадастровий номер: 5325785200:00:004:0028 площею 0,8785 га; кадастровий номер: 5325785200:00:003:0033 площею 0,7479 га; кадастровий номер: 5325785200:00:009:0063 площею 0,7127 га; - кадастровий номер: 5325785200:00:002:0190 площею 1,3348 га; кадастровий номер: 5325785200:00:001:0046 площею 1,6652 га. підлягають витребуванню із чужого незаконного володіння на користь Шишацької селищної ради Миргородського району Полтавської області.
З огляду на вище викладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог прокурора та наявність підстав для їх задоволення.

Щодо представництва прокурором інтересів Шишацької територіальної громади в особі Шишацької селищної ради колегія суддів зазначає про таке.
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України «Про прокуратуру». Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 викладено правовий висновок про те, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Наведений порядок при поданні Миргородською окружною прокуратурою в особі Шишацької селищної ради Миргородського району Полтавської області даного позову був дотриманий.
Так, Миргородською окружною прокуратурою 30.04.2025 скеровано на адресу Шишацької селищної ради лист щодо самостійного вжиття заходів по скасуванню державної реєстрації права власності на спірні вищезазначені земельні ділянки та їх повернення до комунальної власності. Необхідність втручання органів прокуратури з метою захисту інтересів держави виникла у зв`язку з тим, що протягом розумного строку зазначений орган самостійно не звернувся до суду з відповідним позовом, а лише звернувся до органів прокуратури з проханням вжиття заходів прокурорського реагування шляхом звернення до суду з відповідною позовною заявою. 
Наведена обставина свідчить про те, що Шишацька селищна рада фактично самоусунулася від виконання покладених на неї повноважень щодо вжиття заходів по скасуванню державної реєстрації права власності та повернення земельних ділянок загальною площею 9,6019 га та не вжила достатніх заходів щодо поновлення інтересів держави. Бездіяльність селищної ради щодо невжиття вищевказаних заходів в судовому порядку призводить до незаконного володіння та використання земельних ділянок комунальної власності та позбавляє її можливості належним чином розпорядитися землею.
Отже, Шишацька селищна рада не відреагувала на стверджуване прокурором порушення, заходів захисту інтересів держави, зокрема, у судовому порядку, самостійно заходів до поновлення порушеного права не вжила. При цьому, наявності підстав для представництва інтересів держави у суду прокурором позивачем не заперечено.
В даному випадку прокурор виконує саме субсидіарну роль, замінюючи в судовому провадженні позивача, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту інтересів держави.
Враховуючи викладене, підставами для подачі даного позову та представництва інтересів Шишацької селищної ради є не невжиття останньою жодних заходів спрямованих на поновлення інтересів держави та є виключними випадками, що встановлено вимогами ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», на усунення виявлених порушень та захисту інтересів держави прокурором пред`являється цей позов.
Крім того, у відповідності до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», Миргородською окружною прокуратурою, попередньо, повідомлено Шишацьку селищну раду про здійснення представництва її інтересів у суді шляхом скасуванні державної реєстрації права власності на 15 земельних ділянок загальною площею 9,6019 га та їх витребування їх з незаконного володіння.

Колегія суддів також зазначає, що відповідачем до апеляційної скарги додано нові докази, які не надавались ним до суду першої інстанції.
У відповідності до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Зазначені норми свідчать, що саме учасник судового процесу має займати активну позицію у висловленні та доведенні відповідними доказами своїх доводів та заперечень по суті спору. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Останній не лише наділяє осіб, які беруть участь у справі, відповідними правами, але і покладає на них обов`язки подати наявні у них докази на підтвердження своїх вимог.
Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених статтею 269 ГПК України підстав для їх прийняття фактично буде порушувати принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, оскільки відповідно до статті 124, 129 Конституції України, статей 7, 13 ГПК України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Поруч із цим, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 статті 13 ГПК України).
Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №913/479/18.
Відповідач жодним чином не обґрунтовує обставину, що завадила йому надати ці документи до суду першої інстанції, адже у відповідача було достатньо часу з моменту відкриття провадження у справі в суді першої інстанції для подання відповідних доказів Відтак у суду апеляційної інстанції відсутні підстави приймати до уваги такі документи. Крім того, апелянт взагалі не клопоче перед судом про прийняття нових доказів, а лише долучає їх до апеляційної скарги. 
Відповідно до статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Твердження і доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують обґрунтованих висновків місцевого господарського суду та стосуються виключно переоцінки доказів.
Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Східний апеляційний господарський суд зазначає, що аргументи апелянта були почуті, враховані апеляційним судом, при цьому судом встановлено, що оскаржуване рішення є вмотивованим, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справі "Хаджинастасиу проти Греції").
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, позиція суду апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийнято з встановленням всіх фактичних обставин справи, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді рішення Господарського суду Полтавської області від 27.01.2026 у справі №917/1140/25 та спростовуються наведеними вище висновками суду, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а рішення місцевого господарського суду в оскаржуваній частині слід залишити без змін. 
Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені відповідачем, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, п.1 ч.1 ст.275, ст.ст.276, 281, 282 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Федунка" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Полтавської області від 27.01.2026 у справі №917/1140/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту до Верховного суду у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 17.06.2026.

Головуючий суддя П.В. Тихий

Суддя С.Ч. Жельне 

Суддя О.В. Плахов