Справа № 444/2165/25
Провадження № 2/444/147/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року        м. Жовква
Жовківський районний суд Львівської області у складі:
головуючий суддя Мікула В. Є.
секретар судового засідання Сенько М.-Ю.В.
представник позивача Найда І.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовкві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , у інтересах якого діє адвокат Найда Ірена Андріївна, до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між позивачем, ОСОБА_1 , та відповідачем, ОСОБА_2 , 10 березня 2025 року був укладений договір позики у формі розписки. 
Відповідно до положень даного договору, ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_1 11 000 (одинадцять тисяч) доларів США, які зобов`язується повернути до 24.03.2025 року. Оригінал розписки знаходиться у позивача. Проте, станом на час звернення до суду вищевказану суму заборгованості відповідачем повернуто не було, що змушує позивача звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення заборгованості у розмірі 11 000 доларів США. Зазначає, що Відповідач постіи?но обіцяє повернути кошти, але регулярно у переписках з позивачем та дочкою позивача ОСОБА_3 ?вною переносить строки повернення, що викликає в позивача об`єктивнии? сумнів у тому, що відповідач взагалі має намір повертати борг, адже уже прострочив на 3 місяці. 
Ухвалою суду від 16 червня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
Правом на подання відзиву відповідач, ОСОБА_2 , не скористався. 
Ухвалою суду від 03 листопада 2025 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються.
01 грудня 2025 року представник позивача, адвокат Найда Ірена Андріївна, подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на: автомобіль марки Fiat, модель: DUCATO; рік випуску: 2015; об?єм двигуна: 2999; дата останньої реєстрації: 28.08.2020 року, який належить відповідачу, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; легковий причіп марки PRAGMATEC, модель: V0-2512; рік випуску: 2019; дата останньої реєстрації: 23.04.2022 року, який належить відповідачу, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; легковий автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель: PASSAT; рік випуску: 1999; об`єм двигуна: 1595; дата останньої реєстрації: 23.03.2019 року, який належить відповідачу, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Окрім того, просила заборонити вчиняти певні дії, а саме користуватись та керувати транспортним засобом марки Fiat, модель: DUCATO; рік випуску: 2015; об?єм двигуна: 2999; дата останньої реєстрації: 28.08.2020 року, зареєстрований за відповідачем, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , будь-якою особою. 
Ухвалою від 10 грудня 2025 року заяву про забезпечення позову було задоволено. 
Ухвалено накласти арешт на: автомобіль марки Fiat, модель: DUCATO; рік випуску: 2015; об?єм двигуна: 2999; дата останньої реєстрації: 28.08.2020 року, який належить відповідачу, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; легковий причіп марки PRAGMATEC, модель: V0-2512; рік випуску: 2019; дата останньої реєстрації: 23.04.2022 року, який належить відповідачу, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; легковий автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель: PASSAT; рік випуску: 1999; об`єм двигуна: 1595; дата останньої реєстрації: 23.03.2019 року, який належить відповідачу, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заборонено вчиняти певні дії, а саме користуватись та керувати транспортним засобом марки Fiat, модель: DUCATO; рік випуску: 2015; об`єм двигуна: 2999; дата останньої реєстрації: 28.08.2020 року, зареєстрований за відповідачем, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , будь-яким особам.
21 квітня 2026 року від представника відповідача, адвоката Лєбєдєвої Тетяни Олександрівни, надійшла заява, якою остання повідомила, що між нею та ОСОБА_2 було укладено Додаткову угоду до Договору №25111651 про надання професійної правничої допомоги, якою дію Договору №25111651 було припинено. У зв`язку з викладеним просила вилучити її, як представника ОСОБА_2 , зі складу учасників судового процесу. 
У судове засідання відповідач, ОСОБА_2 , не прибув, хоча був повідомлений належним чином про дату, час та місце його проведення, про причини неявки суд не повідомив.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просила такі задовольнити та вважала за можливе здійснити розгляд справи за відсутності відповідача. 
Окрім того, представник позивача зробила усну заяву, якою повідомила суд, що у разі ухвалення позитивного судового рішення стороною позивача буде подано заяву про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні учасників справи, дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. 
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до статей 15, 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом ч. 1 ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У силу положень пунктів 5, 6 частини 1 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність, і застосування цих засад полягає в тому, що тексти законів, угод та їх застосування мають бути належними і справедливими стосовно усіх суб`єктів цивільних правовідносин та відповідати загальновизнаним нормам обороту.
При цьому, концепція добросовісності може використовуватися судом в будь-якій ситуації, щоб виправити несправедливість, яка б мала місце, якщо б застосовувалися традиційні правила.
Справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України являється завданням цивільного судочинства.
Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Відповідно до статей 11, 13, 14 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Цивільні права і обов`язки особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.
Згідно з статтями 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами, як це передбачено ст. 629 ЦК України.
Статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).
Частиною другою статті 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
До подібних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року (справа №464/3790/16-ц, провадження №14-465 цс 18).
Судом встановлено, що між позивачем, ОСОБА_1 , та відповідачем, ОСОБА_2 , 10 березня 2025 року був укладений договір позики у формі розписки. Відповідно до положень даного договору, ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_1 11 000 (одинадцять тисяч) доларів США, які зобов`язується повернути до 24.03.2025 року, останній несе відповідальність всім майном та майном своєї сім`ї. Оригінал розписки знаходиться у позивача. 
Надаючи належну оцінку борговій розписці, суд приходить до висновку про наявність між сторонами відносин, що виникли з договору позики, оскільки розпискою ОСОБА_2 , яка складена ним власноруч, підтверджується як факт отримання боржником грошових коштів за договором позики, так і зобов`язання їх повернути, а зберігання оригіналу боргової розписок у позивача доводить невиконання відповідачем своїх зобов`язань.
Відповідні фактичні обставини, на переконання суду, свідчать про належне виконання позивачем, ОСОБА_1 , свого зобов`язання за договором позики від 10.03.2025 року, оскільки за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що за умовами укладеного сторонами договору позики від 10.03.2025 року позивач надав відповідачу суму позики, а останній зобов`язувався її повернути у повному обсязі 24.03.2025 року. 
У строк, встановлений договором позики, відповідач суму позики позивачу не повернув.
Доказів, які б спростовували ці обставини, відповідачем не представлено.
У зв`язку з викладеним, наявні правові підстави для стягнення суми позики.
Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18)).
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18 та в постанові Верховного Суду від 08 лютого 2021 року у справі № 266/3946/17 (провадження № 61-6726св20).
З врахуванням умов укладеного Договору станом на 27.04.2026 року Позичальник повинен повернути Позикодавцеві грошові кошти, які становлять 11 000 тисяч доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 483 269,60 грн. (чотириста вісімдесят три тисячі двісті шістдесят дев`ять гривень шістдесят копійок).
Крім цього згідно ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі задоволення позову - на відповідача. Тому суд прийшов до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 3 653,03 грн. (три тисячі шістсот п`ятдесят три гривні три копійки).
Отже, обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, підтверджуються наданими суду письмовими доказами, обраний спосіб захисту його права відповідає змісту суб`єктивного права та характеру його порушення, а позовні вимоги ґрунтуються на положеннях закону, якими урегульовано спірні правовідносини, та умовах договору, укладеному між сторонами, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
За таких обставин, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з урахуванням всіх обставин та матеріалів справи, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та ухвалює рішення про задоволення позовних вимог.
Згідно частин сьомої, восьмої статті 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.
Ураховуючи викладене, суд вважає необхідним продовжити дію заходів забезпечення позову згідно ухвали суду від 10 грудня 2025 року протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 89, 130, 141, 223, 263-266 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.
Стягнути з ОСОБА_2 , зареєстрований і проживає: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , що проживає: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , суму боргу за договором позики від 10.03.2025 року у розмірі 11 000 тисяч доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 483 269,60 (чотириста вісімдесят три тисячі двісті шістдесят дев`ять гривень шістдесят копійок).
Стягнути з ОСОБА_2 , зареєстрований і проживає: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , проживає: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , – 3 653,03 грн (три тисячі шістсот п`ятдесят три гривні три копійки) судового збору за подання позову.
Стягнути з ОСОБА_2 , зареєстрований і проживає: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , проживає: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , – 484,48 грн (чотириста вісімдесят чотири гривні сорок вісім копійок) судового збору за подання заяви про забезпечення позову.
Продовжити дію заходів забезпечення позову згідно ухвали суду від 10 грудня 2025 року протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 . 

Повне рішення суду складене 27 квітня 2026 року.

Суддя:      Мікула В. Є.