Справа № 707/174/26 
2-а/703/18/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2026 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі судді Криви Ю.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -
встановив:
В інтересах позивача ОСОБА_1 до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області звернувся його представник ОСОБА_2 з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до даних мобільного застосунку Міністерства оборони України « ІНФОРМАЦІЯ_3 », ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) 28.08.2025 звернувся до органів Національної поліції України з метою здійснення приводу відповідача для складання протоколу про адміністративне правопорушення у зв`язку з непроходженням (відмовою від проходження) військово-лікарської комісії, чим, на думку органу, було порушено вимоги ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 
08.09.2025 особисто, через АТ «Укрпошта», направив до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) рекомендованим листом заяву в порядку ст. 279-9 КУпАП, в якій повідомив, що не оспорює факт вчинення адміністративного правопорушення, погоджується на притягнення до адміністративної відповідальності за його відсутності, а також просив направити копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності на електронну адресу його представника (адвоката). 
У подальшому, у мобільному застосунку «Резерв+» було відображено постанову № R110893 від 04.10.2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. із можливістю сплати 8 500 грн протягом 20 днів з моменту отримання постанови. Водночас зазначена постанова не була доступна для перегляду в повному обсязі у мобільному застосунку, а також не була направлена представнику відповідача.
06.10.2025 року ОСОБА_1 здійснив сплату штрафу у розмірі 8 500 грн., однак, попри виконання постанови, його не було виключено з обліку як порушника правил військового обліку, а відповідні відомості не були змінені в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів. У мобільному застосунку «Резерв+» продовжувало відображатися аналогічне порушення, датоване 04.10.2025 року.
19.11.2025 року у мобільному застосунку «Резерв+» було відображено нову постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) № R209073 від 19.11.2025 року, якою відповідача повторно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (підстава: непроходження (відмова від проходження) ВЛК) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. із можливістю сплати 8 500 грн. протягом 20 днів. Разом з тим, зазначена постанова також була недоступною для ознайомлення в повному обсязі у мобільному застосунку. Відповідач сплатив і цей штраф у розмірі 8 500 грн.
З метою отримання копії оскаржуваної постанови та матеріалів справи, представником позивача 10.12.2025 було направлено адвокатський запит до відповідача в порядку ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Станом на день подання позову відповіді на зазначений запит не надано, копію оскаржуваної постанови позивачу чи його представнику не вручено та не направлено.
Відповідач проігнорував законну вимогу адвоката, не надав відповіді та не надіслав копію постанови, що свідчить про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень та створює перешкоди у реалізації права на судовий захист. 
З урахуванням викладеного, відповідач вважає, що відносно нього вже було винесено постанову № R110893 від 04.10.2025 року за аналогічне адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, за яке його вже було притягнуто до відповідальності та штраф за якою сплачено.
Таким чином, постанова № R209073 від 19.11.2025 року підлягає скасуванню, оскільки відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності двічі за одне й те саме правопорушення, що прямо суперечить положенням ст. 61 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
На підставі чого позивач просив скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Ухвалою судді від 17 лютого 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання відзиву на позовну заяву та постановлено витребувати у ІНФОРМАЦІЯ_2 докази.
17 березня 2026 року відповідач користуючись своїм правом подав до суду відзив на позовну заяву, узагальнені доводи в якому зводяться до наступного. 
Так відповідач заперечує проти задоволення позову про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення № R209073 від 19.11.2025, оскільки такої постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 винесено не було. 
Окрім цього зазначив, що постанова була винесена не у паперовій формі, а як електронний документ засобами Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідно до вимог ст. 279-9 та ч. 10 ст. 285 КУпАП. 
Відсутність паперової справи пояснюється особливостями електронного документообігу та наскрізної нумерації адміністративних матеріалів у ТЦК та СП. 
Відповідач наголошує, що підставою для винесення постанови стало добровільне подання позивачем заяви через електронний кабінет (застосунок «Резерв+»), в якій він визнав факт правопорушення, погодився на розгляд справи за його відсутності та на притягнення до адміністративної відповідальності. У зв`язку з цим, відповідно до ч. 2 ст. 279-9 КУпАП, уповноважена особа була зобов`язана винести постанову протягом трьох днів без участі особи.
Також після подання такої заяви формування тексту постанови здійснюється автоматизовано засобами реєстру, а посадова особа позбавлена можливості змінювати її зміст. В подальшому копія постанови була направлена позивачу через електронний кабінет у встановленому законом порядку.
Крім того, відповідач вказує, що позивач скористався правом на сплату 50% мінімального розміру штрафу та добровільно сплатив 8500 грн., що на його думку, підтверджує усвідомлення правових наслідків та фактичне визнання вини. 
Окремо звертається увага на пропуск позивачем строку звернення до суду. За твердженням відповідача, копію постанови позивач отримав 19.11.2025 через застосунок, тоді як позов подано лише 21.01.2026, тобто з істотним порушенням встановленого строку на оскарження та відсутності поважності причини такого пропуску. 
Також відповідач зазначає, що будь-який примус чи тиск на позивача відсутній, оскільки всі дії здійснювалися ним самостійно дистанційно, без контакту з представниками ТЦК та СП. Позивач мав можливість ознайомитися з порядком та наслідками своїх дій, а також отримати правову допомогу. 
З огляду на викладене, відповідач вважає, що постанова є законною та обґрунтованою, прийнятою у відповідності до вимог чинного законодавства, а позовні вимоги — безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Частиною 5 ст. 262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно з ч.1 ст. 5 КАСУ кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у визначений законом спосіб.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Судом встановлено, що згідно постанови №R110893 від 04.10.2025, ухваленої Начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, ОСОБА_1 за результатами вивчення відомостей та реєстрової інформації Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, не пройшов, відмовився від проходження ВЛК відповідно до п.2 розділу ІІ ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист», чим допустив порушення законодавства про мобілізацію. 
Окрім цього в постанові зазначено, що 03.10.2025, через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, надійшла заява від особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в якій останній зазначив, що не оспорює допущене правопорушення та згоден на притягнення його до адміністративної відповідальності за його відсутності.
Наявність такою заяви також підтверджується надісланої на адресу Начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 заяви ОСОБА_4 від 03.10. 2025, в якій останній зазначив, що ним допущено порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме: не пройшов (відмовився проходити) ВЛК, чим порушено вимоги зазначеного законодавства. Факт вчинення ним правопорушення визнає та надає згоду на притягнення його до адміністративної відповідальності за його відсутності. 
Згідно даних військово-облікового документу в застосунку «Резерв+» Міністерства оборони України, сформованого 06.10.2025 о 06:27, зазначено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 знаходиться в розшуку з причин не проходження (відмови від проходження) ВЛК.
Відповідно до квитанції АК «УКРГАЗБАНК» від 06.10.2025 о 10:15:05, ОСОБА_1 було сплачено адміністративний штраф у розмірі 8500,00 грн.
Також відповідно до постанови №R209073 від 19.11.2025 ухваленої Начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 -1 КУпАП, ОСОБА_1 за результатами вивчення відомостей та реєстрової інформації Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, не пройшов, відмовився від проходження ВЛК відповідно до п.2 розділу ІІ ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист», чим допустив порушення законодавства про мобілізацію. 
Окрім цього в постанові зазначено, що 19.11.2025, через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, надійшла заява від особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в якій останній зазначив, що не оспорює допущене правопорушення та згоден на притягнення його до адміністративної відповідальності за його відсутності.
Згідно заяви ОСОБА_4 від 19.11.2025, останній повідомив Начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 в тому, що ним допущено порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме: не пройшов (відмовився проходити) ВЛК, чим порушено вимоги зазначеного законодавства. Факт вчинення ним правопорушення визнає та надає згоду на притягнення його до адміністративної відповідальності за його відсутності. 
Відповідно до квитанції АК «УКРГАЗБАНК» від 02.12.2025 о 12:58:49, ОСОБА_1 було сплачено адміністративний штраф у розмірі 8500,00 грн.
Наявність таких заяв не спростовується позивачем, але останній стверджує, що на його думку вимушено ним написані.
Нормативно-правовим актом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є, зокрема,Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Згідно з ч. 2ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Під час провадження у справах про адміністративні правопорушення, для реалізації даного конституційного принципу, у відповідності до ст.ст.7, 245 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами. Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до вимог статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно ст.251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган чи посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначені ст. 286 КАС України.
Частиною 3 ст. 286 КАС України передбачено вичерпний перелік рішень які має право прийняти місцевий загальний суд як адміністративний за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, а саме: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Таким чином, проаналізувавши наявні у справі докази та норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів ухвалення відносно позивача ОСОБА_1 постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) про накладення адміністративного стягнення № R209073 від 19.11.2025. У зв`язку з цим у задоволенні позову слід відмовити.
Відповідно до ст.139 КАС України у зв`язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 72-77, 90, 241-243, 245, 246, 250, 295-297, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ухвалив:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення № R209073 від 19.11.2025, винесену ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) - відмовити.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня складення повного тексту.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст постанови складено 11 травня 2026 року.
Сторони у справі: 

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_5 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Головуючий: Ю. В. Крива