ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 р. 	Справа № 480/1425/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. , Макаренко Я.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 25.03.2026, головуючий суддя І інстанції: О.В. Соп`яненко, м. Суми, повний текст складено 25.03.26 по справі № 480/1425/26
за позовом Військової частини НОМЕР_1 
до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2   
про стягнення майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ

Військова частина НОМЕР_1 (далі – ВЧ НОМЕР_1 , позивач) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , перший відповідач), ОСОБА_2 (далі – ОСОБА_2 , другий відповідач), в якому просила суд:
- cтягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 (Код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , р/р НОМЕР_4 в Головному управлінні Державної казначейської служби України в Сумській області) майнову шкоду в сумі 6 661 753 грн (шість мільйонів шістсот шістдесят одну тисячу сімсот п`ятдесят три гривні);
- стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 (Код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , р/р НОМЕР_4 в Головному управлінні Державної казначейської служби України в Сумській області) майнову шкоду в сумі 253 676 грн 33 коп. (двісті п`ятдесят три тисячі шістсот сімдесят шість гривень) 33 коп.
В обґрунтування позову зазначив про умисне протиправне використання державного майна відповідачами під час проходження служби у ВЧ НОМЕР_1 , що полягало у незаконному списанні паливно – мастильних матеріалів на суму 6915429,33 грн, та свідчить про наявність підстав для стягнення майнової шкоди з ОСОБА_1 у сумі 6 661 753 грн, а з ОСОБА_2 у розмірі 253 676 грн 33 коп.
Зауважив, що аудиторські перевірки 20 - го територіального управління внутрішнього аудиту (звіти 2015-2020 років, пропозиції № 1 та № 22) встановили системне незаконне списання паливно – мастильних матеріалів у ВЧ НОМЕР_1 , що підтверджує особисту вину командирів військової частини, як осіб, на яких законами і статутами Збройних Сил України покладено персональну відповідальність за весь стан військового господарства частини.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 09.03.2026 по справі № 480/1425/26 позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди залишено без руху.
Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали.
Роз`яснено, що у разі невиконання вимог цієї ухвали у встановлений строк, позовна заява буде повернута позивачу.
На виконання вимог зазначеної ухвали суду від 09.03.2026 представник ВЧ НОМЕР_1 19.03.2026, подав до суду першої інстанції заяву про поновлення процесуального строку, в якій просив суд, визнати дотриманим у повному обсязі строк звернення до суду з цим позовом.
В обґрунтування заяви зазначив, що про свій обов`язок щодо необхідності стягнення шкоди, завданої колишніми командирами ВЧ НОМЕР_1 , та право на звернення до суду з цим позовом позивач дізнався після отримання моніторингового висновку від 30.12.2025, наданого територіальним управлінням внутрішнього аудиту, при цьому, до суду з цим позовом звернувся 04.03.2025, тобто з дотримання тримісячного строку звернення, встановленого приписами абзацу 2 частини 2 статті 122 КАС України.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 25.03.2026 по справі №480/1425/26 позовну заяву позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди і додані до неї документи повернуто позивачу.
ВЧ НОМЕР_1 , не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 25.03.2026 про повернення позовної заяви по адміністративній справі № 480/1425/26 за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , а справу направити до Сумського окружного адміністративного суду для продовження судового розгляду.
Апеляційна скарга мотивована твердженнями про помилковість висновку суду першої інстанції щодо пропуску позивачем тримісячного строку звернення до суду, встановленого частиною 2 статті 122 КАС України, оскільки суд необґрунтовано вважав, що підставою для звернення до суду є наказ Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України № 231 від 06.04.2020 «Про результати службового розслідування» (далі – Наказ № 231), яким остаточно встановлено факти незаконного списання пального, причини порушень та персональну відповідальність посадових осіб (у тому числі колишніх командирів ВЧ НОМЕР_1 ), при цьому, не врахував, що Наказ № 231 мав інформаційний характер для нижчестоящої частини та лише підтвердив факт порушення, причини та персональну відповідальність (дисциплінарну та обмежену матеріальну) та не містив жодної вказівки на необхідність звернення до адміністративного суду.
Водночас, підстави для звернення до суду з цим позовом, у ВЧ НОМЕР_1 виникли лише після отримання моніторингового висновку територіального управління внутрішнього аудиту від 30.12.2025 (№ 6633), яким зафіксовано неповноту вжитих заходів та необхідність додаткового судового стягнення, а тому, до цієї дати у позивача були фактично відсутні правові підстави для пред`явлення позову про відшкодування шкоди у повному обсязі.
В іншій частині зміст апеляційної скарги дублює зміст клопотання про поновлення строку звернення до суду, поданого до суду першої інстанції.
Відповідачі правом на подання відзивів на апеляційну скаргу не скористались.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що предметом розгляду цієї справи є стягнення з відповідачів на користь ВЧ НОМЕР_1 завданої матеріальної шкоди в загальній сумі 6 915 429,33 грн.
За висновком суду першої інстанції, підставою звернення до суду є Наказ № 231, яким затверджено результати службового розслідування (06.04.2020) та остаточно встановлено факти незаконного списання пального, причини таких порушень та персональну відповідальність посадових осіб, у тому числі командирів військової частини.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позов подано з порушенням тримісячного строку, встановленого частиною 2 статті 122 КАС України, а будь-яких переконливих обґрунтувань обставин та належних доказів, на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду із зазначеними позовними вимогами позивачем не наведено.
З урахуванням позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 08.11.2024 по справі № 420/13987/23, суд дійшов висновку, що саме дата прийняття наказу "Про результати службового розслідування" є датою початку обчислення тримісячного строку для звернення до суду у вказаних правовідносинах, у зв`язку з чим, вважав необґрунтованими доводи ВЧ НОМЕР_1 про те, що про необхідність вжиття додаткових заходів з відшкодування шкоди позивач дізнався лише з моніторингового висновку від 30.12.2025.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Згідно з частинами першою, другою статті 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи:
1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність;
2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником);
3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу;
4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності;
5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними);
6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.
За визначенням, наведеним у частині 6 статті 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
На виконання частини 1 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
За приписами пунктів 1, 9 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо: позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк; у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Відповідно до частин 1, 2 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
На виконання положень частин 1 та 2 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з абзацом 2 частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина 3 вказаної вище статті).
Отже, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).
У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.
У справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію. Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.
За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Поняття "особа повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій, і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Так, предметом спору до даній справі є стягнення майнової шкоди з ОСОБА_1 у сумі 6 661 753 грн та з ОСОБА_2 у розмірі 253 676 грн 33 коп, як колишніх командирів ВЧ НОМЕР_1 за системне та незаконне списання паливно – мастильних матеріалів.
Колегією суддів встановлено, що Аудиторським звітом від 06.03.2020 № 234/1/31/5 про результати планового внутрішнього фінансового аудиту та аудиту відповідності фінансово – господарської діяльності Військової частини НОМЕР_1 за період з 10.01.2018 по 31.01.2020 встановлено порушення, які призвели до втрат ресурсів на загальну суму 47335,83 тис грн, у тому числі, внаслідок неправомірних дій ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Вищезазначеним звітом внесені пропозиції щодо усунення виявлених недоліків, зокрема:
1) в термін до 06 квітня 2020 року прийняти рішення щодо відшкодування незаконного списання пального на загальну суму 5593853,61 грн (4179557,61 грн + 1414296,00 грн) та відшкодувати збитки.
22) в термін до 06 квітня 2020 року прийняти рішення щодо відшкодування та відшкодувати втрати ресурсів служби ПММ (незаконне списання ПММ) на суму 1466335,72 грн.
На виконання вимог Аудиторського звіту від 06.03.2020 № 234/1/31/5, проведено службове розслідування та Наказом № 231 затверджено його результати з притягненням до дисциплінарної відповідальності винних осіб, однієї посадової особи – до обмеженої матеріальної відповідальності.
Також, пунктом 6 Наказу № 231 було зобов`язано командира ВЧ НОМЕР_1 притягнути до відповідного виду відповідальності своєю владою визначених посадових осіб (тобто, зокрема, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , протиправність дій яких була встановлена Аудиторським звітом від 06.03.2020 № 234/1/31/5).
Відповідно до пункту 7 Наказу № 231 для з`ясування причин завдання шкоди та встановлення винних осібнаказано призначити та провести службове розслідування, за результатами якого видати наказ про притягнення винних осіб до матеріальної відповідальності та здійснити заходи для відшкодування шкоди відповідно до вимог Закону України від 03.10.2019 № 160-ІХ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб» за шкоду, завдану державі.
Тобто, Наказом № 231 було чітко зобов`язано командира ВЧ НОМЕР_1 вчинити дії щодо притягнення винних осіб до матеріальної відповідальності та здійснити заходи для відшкодування завданої ними шкоди, у зв`язку з чим, твердження позивача про те, що Наказ № 231 мав виключно інформаційний характер для нижчестоящої частини та не містив жодної вказівки на необхідність звернення до адміністративного суду є неприйнятними.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.11.2024 по справі № 420/13987/23, саме дата прийняття наказу "Про результати службового розслідування" є датою початку обчислення процесуального строку для звернення до суду у спірних правовідносинах, який у цьому випадку має становити три місяці.
Посилання позивача на те, що підстави для звернення до суду з цим позовом, у ВЧ НОМЕР_1 виникли лише після отримання моніторингового висновку територіального управління внутрішнього аудиту від 30.12.2025 (№ 6633) колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зміст вищезазначеного моніторингового висновку лише підтверджує обставини порушення позивачем вимог пункту 4 розділу ХІІ Порядку № 475 та пункту 7 Наказу № 231, оскільки посадовими особами ВЧ НОМЕР_1 не було забезпечено вжиття відповідних заходів для остаточного виконання пропозицій, притягнення винних осіб до матеріальної відповідальності та забезпечення відшкодування збитків, нанесених державі.
Отже з огляду на дату прийняття Наказу № 230 (06.04.2020), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що перебіг строк звернення до суду з позовом про їх оскарження розпочався саме з 06.04.2020 та закінчився 06.07.2020.
Разом з цим, ВЧ НОМЕР_1 розпочала вживати дії, спрямовані на виконання Наказу № 230, лише після отримання моніторингового висновку територіального управління внутрішнього аудиту від 30.12.2025 (№ 6633) та звернулась до суду з позовом за допомогою засобів підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» 04.03.2026, тобто з пропуском строку майже на 6 років, не зазначивши жодних обґрунтованих причин поважності такого значного пропуску строку звернення до суду.
Доречно зауважити, що моніторинговий висновок територіального управління внутрішнього аудиту від 30.12.2025 (№ 6633), так само як і Наказ № 230 не містить вимоги до ВЧ НОМЕР_1 звернутись до адміністративного суду з позовом про стягнення на користь держави майнової шкоди з ОСОБА_1 у сумі 6 661 753 грн та з ОСОБА_2 у розмірі 253 676 грн 33 коп, а лише констатує факт невиконання посадовими особами ВЧ НОМЕР_1 Наказу № 230.
Колегія суддів наголошує, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Питання ж поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.
Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Відповідно до частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі “Перетяка та Шереметьєв проти України” від 21 грудня 2010 року, заява № 45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22 - 23 рішення у справі “Мельник проти України” від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03).
Наведені позивачем обставини, якими обґрунтовано поважність причин пропуску строку звернення до суду, не пов`язані з об`єктивними перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне подання позовної заяви, а тому колегія суддів дійшла висновку про неповажність наведених позивачем причин та відсутності підстав для поновлення строку на звернення до суду.
Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок осіб, які беруть участь у справі (учасників справи), добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, щодо дотримання процесуальних строків.
Таким чином, особа, яка має намір подати позов, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту позовної заяви, у тому числі процесуальних строків її подачі.
За вищенаведених обставин, оскільки ВЧ НОМЕР_1 пропущено встановлений абзацом другим частини другої статті 122 КАС України строк звернення до суду з вищевказаними позовними вимогами, не надано належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для застосування до позовної заяви Військової частини НОМЕР_1 положень частини 2 статті 123 КАС України та відповідно повернення такої позовної заяви.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає обставин, які б давали підстави ставити під сумнів правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 25.03.2026 по справі № 480/1425/26 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	С.П. Жигилій   Я.М. Макаренко