Справа № 468/748/26
2/468/815/26

БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
56101 Миколаївська область м. Баштанка вул. Полтавська 43

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2026 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Муругова В.В., за участю секретаря судового засідання – Зарванської Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка справу № 468/748/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24.11.2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 911484811 в електронній формі, за яким кредитор надав відповідачу грошові кошти в сумі 1200 грн. строком на 30 днів до 24.12.2019 року, з умовою сплати процентів за користування кредитом в розмірі 1,25% в день. 
Крім того 25.11.2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 911484811 в електронній формі, за яким кредитор додатково надав відповідачу грошові кошти в сумі 1000 грн. на строк дії договору від 24.11.2019 року, з умовою сплати процентів за користування кредитом в розмірі 1,7% в день.
Крім того 26.11.2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 911484811 в електронній формі, за яким кредитор додатково надав відповідачу грошові кошти в сумі 5600 грн. на строк дії договору від 24.11.2019 року, з умовою сплати процентів за користування кредитом в розмірі 1,7% в день.
Крім того 26.11.2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 911484811 в електронній формі, за яким кредитор додатково надав відповідачу грошові кошти в сумі 3400 грн. на строк дії договору від 24.11.2019 року, з умовою сплати процентів за користування кредитом в розмірі 1,7% в день.
Крім того 28.11.2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 911484811 в електронній формі, за яким кредитор додатково надав відповідачу грошові кошти в сумі 1600 грн. на строк дії договору від 24.11.2019 року, з умовою сплати процентів за користування кредитом в розмірі 1,7% в день.
Крім того 29.11.2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 911484811 в електронній формі, за яким кредитор додатково надав відповідачу грошові кошти в сумі 7200 грн. на строк дії договору від 24.11.2019 року, з умовою сплати процентів за користування кредитом в розмірі 1,7% в день.

28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» був укладений договір факторингу, за яким новий кредитор 04.03.2020 року отримав право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. 
05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Онлайн Фінанс» був укладений договір факторингу, за яким новий кредитор 30.05.023 року отримав право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. 
11.07.2025 року між ТОВ «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» був укладений договір факторингу, за яким новий кредитор 14.07.2025 року отримав право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. 
Заборгованість відповідача за кредитним договором №911484811 від 24.11.2019 року становить 43 451,40 грн, з яких 20 000 грн – тіло кредиту, 21 511,40 грн – проценти, 1940 грн – пеня, штрафи.
Оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за вказаним договором в сумі 43 451,40 грн, з яких 20 000 грн – тіло кредиту, 21 511,40 грн – проценти, 1940 грн – пеня, штрафи.

Позов надійшов до суду через систему «Електронний суд» 31.03.2026 року.
03.04.2026 року за відкрите провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечив проти позову в повному обсязі, оскільки проценти розраховані позивачем неправильно. Передбачені ст. 625 ЦК України нарахування в період воєнного стану не підлягають стягненню. Вимога позивача про стягнення заборгованості за відсотками, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим чинним ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірними тягарем для відповідачки. Позивач не надав доказів придбання права вимоги щодо відповідача. Заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними ціні позову. У зв`язку з цим представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову.
Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказав, що мав право нараховувати передбачені договором проценти за ст. 625 ЦК України за неправомірне користування кредитними коштами після закінчення строку кредитування. Позивач долучив до позовної заяви докази придбання ним права вимоги до відповідача.
Представники сторін заявили про розгляд справи за їх відсутності.

Дослідивши наявні у справі матеріали (копії довідок про перерахування коштів, копію договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року з додатками, копію додаткової угоди №19 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2019 року, копію додаткової угоди №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 31.12.2020 року, копію додаткової угоди №27 до договору факторингу №28/1118-01 від 31.12.2021 року, копію додаткової угоди №31 до договору факторингу №28/1118-01 від 31.12.2022 року, копію додаткової угоди №32 до договору факторингу №28/1118-01 від 31.12.2023 року, копію реєстру прав вимоги №68 від 04.03.2020 року, копію акту звірки від 31.12.2020 року, копію протоколу від 04.03.2020 року, копію договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 року з додатками, копію додаткової угоди №2 до договору факторингу №05/0820-01 від 03.08.2021 року, копію додаткової угоди №3 до договору факторингу №05/0820-01 від 30.12.2022 року, копію реєстру прав вимоги №9 від 30.05.2023 року, копію договору факторингу №11/07/25-Е від 11.07.2025 року з додатками, копію реєстру боржників до договору факторингу №11/07/25-Е від 11.07.2025 року, копію розрахунків заборгованості, копію виписки з особового рахунку за кредитним договором №911484811 від 24.11.2019 року станом на 26.12.2025 року, копію договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025 року, копію протоколу погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги від 20.08.2025 року, копію додаткової угоди №25770907204 до договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025 року, копію акту прийому-передачі наданих послуг від 29.12.2025 року, копію договору №911484811 від 24.11.2019 року, копію додаткової угоди до договору №911484811 від 24.01.2020 року, копію додаткової угоди до договору №911484811 від 25.11.2019 року, копію додаткової угоди до договору №911484811 від 26.11.2019 року, копію додаткової угоди до договору №911484811 від 26.11.2019 року, копію додаткової угоди до договору №911484811 від 28.11.2019 року, копію додаткової угоди до договору №911484811 від 29.11.2019 року, копії графіків розрахунків, копію письмових пояснень, копії довідок, копію правил надання грошових коштів у позику), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову.

В судовому засіданні встановлено, що 24.11.2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 911484811 в електронній формі, за яким кредитор надав відповідачу грошові кошти в сумі 1200 грн. строком на 30 днів до 24.12.2019 року, з умовою сплати процентів за користування кредитом в розмірі 1,25% в день. 
Крім того 25.11.2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 911484811 в електронній формі, за яким кредитор додатково надав відповідачу грошові кошти в сумі 1000 грн. на строк дії договору від 24.11.2019 року, з умовою сплати процентів за користування кредитом в розмірі 1,7% в день.
Крім того 26.11.2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 911484811 в електронній формі, за яким кредитор додатково надав відповідачу грошові кошти в сумі 5600 грн. на строк дії договору від 24.11.2019 року, з умовою сплати процентів за користування кредитом в розмірі 1,7% в день.
Крім того 26.11.2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 911484811 в електронній формі, за яким кредитор додатково надав відповідачу грошові кошти в сумі 3400 грн. на строк дії договору від 24.11.2019 року, з умовою сплати процентів за користування кредитом в розмірі 1,7% в день.
Крім того 28.11.2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 911484811 в електронній формі, за яким кредитор додатково надав відповідачу грошові кошти в сумі 1600 грн. на строк дії договору від 24.11.2019 року, з умовою сплати процентів за користування кредитом в розмірі 1,7% в день.
Крім того 29.11.2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 911484811 в електронній формі, за яким кредитор додатково надав відповідачу грошові кошти в сумі 7200 грн. на строк дії договору від 24.11.2019 року, з умовою сплати процентів за користування кредитом в розмірі 1,7% в день.

28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» був укладений договір факторингу, за яким новий кредитор 04.03.2020 року отримав право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. 
05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Онлайн Фінанс» був укладений договір факторингу, за яким новий кредитор 30.05.023 року отримав право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. 
11.07.2025 року між ТОВ «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» був укладений договір факторингу, за яким новий кредитор 14.07.2025 року отримав право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. 

Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Згідно із ст.ст.1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України).
Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За приписами ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч.2 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію».
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Отже в даному випадку укладений 24.11.2019 року кредитний договір є правомірним за презумпцією, спростувати яку відповідно до принципу змагальності має саме відповідач, і очевидним є те, що така презумпція не може бути спростована лише заявленням заперечень проти позову без оспорювання шляхом пред`явлення позову про визнання договору в цілому або його окремих положень недійсними.
Разом з тим суду не надані відомості, що укладений між сторонами договір в цілому або його окремі положення були визнані недійсними. 

Суд не погоджується з позицією сторони відповідача щодо того, що не відбулась передача права вимоги за договорами факторингу від первісного кредитора до клієнтів за договорами факторингу, в тому числі до позивача.
Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 
Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. 
При цьому позивач надав копії договорів факторингу з додатками, копії платіжних доручень про внесення факторами клієнтам плати за укладеними договорами факторингу та копії реєстру прав вимог, якими підтверджується перехід за плату права вимоги щодо відповідача від первісного кредитора до позивача.
В даному випадку укладені договори факторингу є правомірними за презумпцією, спростувати яку відповідно до принципу змагальності має саме відповідач, і очевидним є те, що така презумпція не може бути спростована лише заявленням заперечень проти таких договорів
Крім того відповідно до постанови Великої Плати Верховного Суду від 21 червня 2023 року по справі № 916/3027/21 обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Повертаючись до стандартів доказування, передбачених процесуальним законом, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Також умови всіх трьох договорів факторингу передбачали передачу як права грошової вимоги до боржників, строк виконання якої настав, так і право майбутньої вимоги за відповідними кредитними договорами.
При цьому, оскільки на час відступлення прав строк кредитування не сплив, то фактори мали право продовжувати нарахування процентів за кредитним договором як право майбутньої вимоги, строк виконання якої настав після передачі права вимоги.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідач не належним чином виконував свої зобов`язання за укладеним кредитним договором, тому його заборгованість має бути стягнута на користь нового кредитора. 
Заборгованість відповідача за кредитним договором №911484811 від 24.11.2019 року за розрахунками позивача становить 43 451,40 грн, з яких 20 000 грн – тіло кредиту, 21 511,40 грн – проценти, 1940 грн – пеня, штрафи.
Строк кредитування був встановлений до 24.12.2019 року.
Що ж стосується можливості нарахування визначених договором процентів після завершення строку кредитування як передбачену ч.2 ст. 625 ЦК України, то відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року по справі №910/4518/16 для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). 
Можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
При цьому пункти 4.3-4.4 визначали можливість нарахування процентів в розмірі 1,70% в день за ч.2 ст. 625 ЦК України.
З розрахунку заборгованості (а.с. 108-112) слідує, що станом на 24.12.2019 року заборгованість за тілом кредиту та відсотками становила 26 802,50 грн, з яких 20 000 грн – тіло кредиту, 6802,50 – проценти. 
З 25.12.2019 року по 13.03.2020 року (в межах розрахунку) заборгованість за нарахованими в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України та п. 4.3-4.4 кредитного договору процентами в розмірі 1,7% в день має становити 27 200 грн (20 000 х 1,7% х 80 днів). 
Загалом заборгованість за процентами становить 34 002,50 грн (6802,50 + 27 200). 
При цьому відповідач сплатив на погашення процентів 23 000 грн (29.12.2019 року 12 000 грн, 17.01.2020 року - 1000 грн, 24.01.2020 року - 10 000 грн), отже його заборгованість за процентами становить 11 002,50 грн (34 002,50 – 23 000).

Що стосується вимог про стягнення 1940 грн неустойки (пені, штрафів), то з розрахунку заборгованості слідує, що вказана неустойка була нарахована 01.03.2021 року, тобто в період дії в Україні карантину.
Натомість відповідно до п. 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.
Тому така неустойка не підлягає стягненню.

У зв`язку з цим, позов підлягає частковому задоволенню – з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором №911484811 від 24.11.2019 року в сумі 31 002,50 грн., з яких 20 000 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 11 002,50 грн. – заборгованість за процентами.

Згідно зі ст. 141 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які задоволені судом на 75%. Тому з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1996,80 грн. (2662,40 грн. х 75 %). 

Також судом мають бути розподілені витрати позивача на професійну правничу допомогу.
Вирішуючи питання розподіл таких витрат, суд виходить з наступного. 
Факт понесення витрат на професійну правничу допомогу підтверджується наданими суду копією договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025 року, копією протоколу погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги від 20.08.2025 року, копією додаткової угоди №25770907204 до договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025 року, копією акту прийому-передачі наданих послуг від 29.12.2025 року.
Згідно з ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Крім того, відповідно до пропорційності, як основної засади цивільного судочинства, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
При цьому, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, не має значної складності щодо обсягу доказів та встановлення фактичних обставин спору, має типовий характер для справ про стягнення заборгованості за кредитом. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 підтвердила свій висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін і зробила висновок, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
При цьому, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, не має значної складності щодо обсягу доказів та встановлення фактичних обставин спору, має типовий характер для справ про стягнення заборгованості за кредитом. Загальна ціна позову в даній справі становить 41 511,40 грн, натомість заявлені до відшкодування витрати позивача на професійну правничу допомогу – 7000 грн. 
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, зафіксованої зокрема у рішеннях у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року та у справі «Гімайдуліна та інші проти України» від 10.12.2009 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
За такого, з врахуванням принципу пропорційності судових витрат предмету спору та ціні позову, з врахуванням критерію реальності адвокатських витрат та їх дійсної необхідності, суд вважає, що пропорційними та необхідними будуть витрати на професійну правничу допомогу по даній справі в розмірі 4000 грн., яка підлягає розподілу між сторонами. 
При цьому, згідно зі ст. 141 ЦК України вказані витрати також підлягають розподілу між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які задоволені судом на 92 %, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. (4000 грн. х 75 %). 
На підставі викладеного та керуючись ст. 12; 13; 81; 264; 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором №911484811 від 24.11.2019 року в сумі 31 002 (тридцять одну тисячу дві) гривні 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» 1996 (одну тисячу дев`ятсот дев`яносто шість) гривень 80 копійок в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» 3000 (три тисячі) гривень в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу пропорційно задоволеній частині позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана Миколаївському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» (вул.. Юрія Поправки, 6 кабінет 13 м. Київ, ідентифікаційний код 42986956);
Відповідач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Повне судове рішення складене 15.06.2026 року.

Суддя: