Справа № 740/2754/26 
Провадження № 2-о/740/110/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2026 року      місто Ніжин  

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:
Головуючої судді Роздайбіди О. В., 
при секретарі Дьоміній Н. А.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Ніжин цивільну справу за заявою  ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне Управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, про встановлення факту, що має юридичне значення,
встановила:
ОСОБА_2 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду із вищевказаною заявою, в якій просить встановити факт, що ОСОБА_1 дійсно мав трудові відносини з ЧППКФ «Фенікс» в період часу з 15 лютого 1996 року по 20 грудня 1998 року.
Заява обґрунтована тим, що 09 березня 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з заявою про призначення їй пенсії відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», надавши усі необхідні документи передбачені діючим законодавством України.
Проте 24 травня 2023 року відповідачем було відмовлено у перерахунку пенсій, не зараховано до стажу період роботи з 15 лютого 1996 року по 20 грудня 1998 року в ЧППКФ «Фенікс», так як не читається відтиск печатки.
Як убачається з копії трудової книжки позивача сери НОМЕР_1 від 09 квітня 1975 ОСОБА_1 04.04.1975 року «Принят в 37 цех (проммашин) станочником 2 р.т.г. 1393 згідно Расп. № 1 от 01.04.1975» і «11.07.1995 Уволен с завода ввиду окончания производственной практики згідно Расп. № 125 от 11.07.1975. У період з 01.09.1972 року по 01.03.1976 року «Зачислен уч-ся техникума дневного обучения», згідно наказу № 98 віл 23.08.1972 року та по 01.03.1976 року наказу № 33 від 01.03.1976; у період з 01.04.1976 року «Принят слесарем-ремонщиком по 4 р. в РО», наказ № 15-в від 01.04.1976 року і 15.04.1996 року «Уволен в связи с призівом в ряді советской Армии», наказ №116 від 15.04.1976 року: с 30.04.1976 по 10.05.1978 служба в рядах советской армии, згідно в/билета № 24698 Пр МО СССР № 21. 23.06.1978 Принят слесарем ремонтировщиком 4 разряда в цех РМЦ з/п о приеме № 128 от 22.06.1978. 12.07.1979 Уволен по ст. 38 КЗОТ УССР собственное желание за 216 від 11.07.1979. 06.08.1979 Принят в штат цех учеником наладчика с 3-х месячным сроком обучения зап.о приеме № 2397 от 3.8.79. 01.11.1979 Присвоен 3 разрял наладчика и переведен на самостоятельную работу Пр.№ 367 от 28.11.79. 02.09.1980 Переведен автоматчиком холодноштамповочного оборудования по 3-му разряду Пр. № 334 от 11.09.80. 01.01.1988 В связи с введением новых тарифньіх условий оплатьі труда (ЕПКС, выпуск 1.2. 1986 г.) установлен 4-ый разряд штамповщика прессового цеха Пр.№ 407 от 04.12.87 (канц), 27.03.1989 Назначен мастером прессового цеха Пр. № 85 от 03.04.89 г. 13.02.1996 Уволен по собственному желанию ст.38 Кзот УСРС Пр.№ 23 пй 20.2.96, 15.02.1996 Принят на работу в отделения снабжения Пр.№ 4 от 15.02.96, 20.12.1998 Уволен с работі по переводу в ЧП Атлант» Пр. 16 от 20.12.98, 21.12.1998 Принят на работу в отдел маркетинга Пр.2 от 21.12.98, 17.05.2001 Уволен с работы по ст.38 КЗот Украины по собственному желанию пр. № 6 от 17.05.01.
Так, у своїй відмові про призначення пенсії відповідач зазначив, що згідно наданих документів страховий стаж роботи позивача становить 34 роки 1 місяць 18 днів та зазначено, що до страхового стажу роботи не зараховано період роботи з 15.02.1996 року по 20.12.1998 року, так як в трудовій книжці на записі про звільнення не читається печатка порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 року № 58.
Оскільки законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, її не належне ведення не може позбавити заявника права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсій з його врахуванням, ОСОБА_1 просить встановити факт, що дійсно мав трудові відносини з ЧППКФ «Фенікс» у період часу з 15 лютого 1996 року по 20 грудня 1998 року.
Ухвалою суду від 08 червня 2026 року справу постановлено розглядати за правилами окремого провадження, судове засідання призначено на 12 год 30 хв 03 липня 2026 року.
Представник заінтересованої особи – Левченко Ю.А. подала до суду пояснення на заяву, просила в задоволенні заявлених вимог відмовити повністю. Мотивувала тим, що підставою для подання заяви слугувало те, що заявником до Головного управління подано документи для призначення пенсії, зокрема, 16 запису трудової книжки серії НОМЕР_1 від 09.04.1975. За результатами розгляду звернення за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів ОСОБА_1 було відмовлено у перерахунку пенсії за віком Головним управлінням Пенсійного фонду України Житомирській області та винесено рішення про відмову № 974280160834 від 07.02.2025. Заявник перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області з 19.07.2017 року та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Житомирській області заявнику було відмолено в перерахунку пенсії за віком, оскільки до заяви про перерахунок не недані документи передбачені Порядком № 637 (уточнюючі довідки з посиланням на первинні документ та довідки про реорганізацію).
Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Від представника заявника – адвоката Ващенко М.О. надійшла до суду заява, в якій вона просила розглянути справу без участі.
Від представника заінтересованої особи у справі міститься клопотання про розгляд справи без їх представника.
У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, прийшов до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом ч. 1 ст. 76 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частинами 1 і 2 ст.77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Статтею 89 цього Кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Пенсійного фонду України Чернігівської області із заявою про перерахунок пенсії (а. с. 11).
Рішенням від 07.02.2024 ОСОБА_1 відмовлено у проведенні перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю права (а. с. 13).
У копії трудової книжки серії НОМЕР_1 міститься запис № 15 від 15.02.1996 «Принят на работу в отдел снабжения Пр.№ 4 от 15.02.96», запис № 16 від 20.12.1998 «Уволен з работьі по переводу в ЧП «Атлант» Пр. № 16 от 20.12.1998» Директор Т. Стратилат (а. с. 17).
Згідно з висновком експерта КНІДСЕ Міністерства юстиції України Куликовської Вікторії, за результатами проведення технічного дослідження документа від 20.01.2025 № 12673/24-33 текст відтиску печатки, розташованому у записі під номером 16 на сторінці «11» Трудової книжки НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має зміст: по колу між лініями зовнішніх та внутрішніх обідків «*Україна* Чернігівська область*Ніжин/ Приватне підприємство /Виробничо-комерційна фірма»; в центрі – «Фенікс» 22814789».
Відповідно до ст. 4 ЦПК України до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Як передбачено ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Згідно з ч. 2 ст. 293, ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Частиною 3 ст. 294 ЦПК України встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Згідно з п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.
Відповідно до листа Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа.
Приписами статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі – Закон № 1788-ХІІ) визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці, і не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємства, тому її неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням такого періоду.
Правова позиція про те, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17, від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, а також від 12.09.2022 у справі № 569/16691/16-а.
Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Вказана правова позиція також підтримана Верховним Судом в постанові від 04.07.2023 у справі № 580/4012/19.
Статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі – Порядок № 637).
Відповідно до пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів.
Окрім того, загальний порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 17.08.1993 року за №110 та затвердженої наказом Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 № 58 (далі - Інструкція № 58).
Згідно з п. 1.1. Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (п. 2.4. Інструкції № 58).
Пунктом 4.1. Інструкції № 58 передбачено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Наведене вказує на те, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.
Дослідивши вказані письмові документи, зважаючи на висновок експерта, суд дійшов висновку про те, що заявник дійсно мав трудові відносини із зазначеним підприємством.
Таким чином, факт роботи заявника на вищезазначеному підприємстві в період з 15.02.1996 по 20.12.1998 підтверджується дослідженими по справі письмовими доказами, а тому суд дійшов висновку про те, що вимоги заявника підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265, 293, 294, 315-319, 352, 354 ЦПК України, суд
ухвалив:
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне Управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, про встановлення факту, що має юридичне значення – задовольнити.
Встановити факт, що ОСОБА_1 дійсно мав трудові відносини з ЧППКФ «Фенікс» у період часу з 15 лютого 1996 року по 20 грудня 1998 року.
Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_3 .
Заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, вул. П`ятницька, 83 а, м. Чернігів, код ЄДРПОУ 21390940.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Суддя О.В. Роздайбіда