МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 травня 2026 р.  	№ 400/10457/25 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 23.04.2024 № 0189945-2407-1403-UA48060030000055210, рішення від 03.06.2025 № 554/14-29-13-21-05, визнання дій протиправними

ВСТАНОВИВ:

29 вересня 2025 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі – відповідач) про:
визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення (далі – ППР) відповідача від 23.04.2024 № 0189945-2407-1403-UA48060030000055210; 
визнання протиправним (незаконним) і скасування рішення відповідача від 03.06.2025 № 554/14-29-13-21-05 про опис майна у податкову заставу;
визнання протиправними дії податкового керуючого щодо складання акта опису майна від червня 2025 року № 554/14-29-13-22-05, затвердженого заступником начальника відповідача у червні 2025 року.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що йому на праві власності належить нежитлова будівля площею 1311,2 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , яка фактично використовується для сільськогосподарських потреб та відноситься до класу «Нежитлові сільськогосподарські будівлі», код 1271. Будівля модулю відноситься до рухомого майна і не підлягає оподаткуванню на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Однак, відповідач прийняв ППР від 23.04.2024 № 0189945-2407-1403-UA48060030000055210 про визначення позивачу суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 173322,30 грн за 2023 рік щодо вищенаведеного об`єкта нерухомого майна. На переконання позивача, оскаржуване ППР є протиправним, оскільки:
відповідна будівля використовується для сільськогосподарських потреб, а отже не підлягає оподаткуванню;
у ППР вказано площу нерухомого майна 1764,60 м2, хоча його фактична площа 1311,20 м2.
Також позивач стверджує, що рішення відповідача від 03.06.2025 № 554/14-29-13-21-05 про опис майна у податкову заставу є протиправним у зв`язку з тим, що йому не передувала податкова вимога, і податковий орган не здійснював виїзд для встановлення майна, яке може бути внесено до акта про опис майна.
У відзиві на позовну заяву від 21.10.2025 відповідач заперечив проти позову і просив у його задоволенні відмовити повністю. Відзив умотивовано тим, що 03.06.2025 відповідно до статті 89 Податкового кодексу України (далі – ПК України) прийнято рішення про опис майна у податкову заставу № 554/14-29-13-21-05, оскільки за позивачем обліковується податковий борг у сумі 251072,30 гривні. Відповідач наголосив на тому, що суми грошових зобов`язань, визначених в оскаржуваному в цій справі ППР від 23.04.2024 № 0189945-2407-1403-UA48060030000055210, не включено до суми податкового боргу, щодо якої проведено опис майна. Що стосується ППР від 23.04.2024 № 0189945-2407-1403-UA48060030000055210, то позивач не є сільськогосподарським товаровиробником. Тому відсутні підстави для застосування підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України на відповідний об`єкт нежитлової нерухомості, що належить йому на праві власності. Відповідач зауважив, що доводи позивача стосовно невідповідності площі нежитлової будівлі фактичним розмірам не може бути взято до уваги, оскільки станом на дату формування податкових повідомлень-рішень з 2020 по 2024 та станом на дату подачу позову та відзиву Державний реєстр речових прав на нерухоме майно продовжує міститись запис про її площу 1724 м2.
Позивач правом на подання відповіді на відзив не скористався.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ, ЗАЯВИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Одночасно у позовній заяві позивач заявив клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та про виклик в якості свідків осіб, зазначених в акті опису майна від червня 2025 року № 554/14-29-13-22-05 як поняті: ОСОБА_2 .
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 03.10.2025 відкрито провадження у справі № 400/10457/25, призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), а також відмовлено у задоволенні клопотань позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та про виклик в якості свідків осіб, зазначених в акті опису майна від червня 2025 року № 554/14-29-13-22-05 як поняті: ОСОБА_2 . 
16.10.2025 до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшло клопотання позивача від 13.10.2025 про:
долучення доказів;
виклик у судове засідання як свідків ОСОБА_3 , який є старостою Безводневського старостинського округу Веснянської сільської ради, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які були понятими при складенні акта опису майна від червня 2025 року № 554/14-29-13-22-05;
допитати позивача як свідка.
23.10.2025 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відмову в задоволені клопотання позивача про виклик свідків та про задоволення його клопотання про долучення до матеріалів справи доказів.
25.12.2025 позивач втретє подав до суду заяву від 17.12.2025 про виклик у судове засідання як свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які були понятими при складенні акта опису майна від червня 2025 року № 554/14-29-13-22-05, у задоволені якого ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 09.01.2026 відмовлено.
У зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження, керуючись частиною четвертою статті 229 КАС України, суд не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Розглянувши матеріали справи, повно і всебічно, з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.
Позивач з 17.09.2020 зареєстрований як фізична особа-підприємець, видами економічної діяльності якого є 47.11 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 56.29 постачання інших готових страв; 49.41 вантажний автомобільний транспорт, що підтверджується Відповіддю від 27.05.2026 № 279123 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Згідно з Договором купівлі-продажу нежитлової будівлі від 13.07.2013, зареєстрованого в реєстрі за № 1106, та з Відповіддю від 03.10.2025 № 1853756 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу на праві власності належить з 13.07.2013 нежитлова будівля загальною площею 1724,6 м2 за адресою: АДРЕСА_1 (далі – Нежитлова будівля).
У Технічному паспорті від 21.12.2006, інвентаризаційна справа № 8576, зазначено, що площа Нежитлової будівлі становить 1724,6 м2, а згідно з технічним паспортом від 25.06.2026 – 1363,2 м2.
Відповідно до Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва № ТІ01: 6947-6418-5963-8617 Нежитлова будівля розташована на земельній ділянці сільськогосподарського призначення.
Згідно з Довідкою ТОВ «МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОБЛАСНИЙ ІНЖИНІРИНГОВИЙ ЦЕНТР» від 27.06.2025 № 27062025-270, з Довідкою Безводненського старостинського округу Веснянської сільської ради від 03.07.2025 № 71, з актами про цільове використання нежитлового приміщення, підписаними 02.07.2025 і 22.09.2025 жителями села Шурине, Нежитлова будівля використовується для сільськогосподарських потреб та відноситься до класу «Нежитлові сільськогосподарські будівлі», код 1271.
В Акті обстеження, складеного 09.10.2025 жителями села Шурине, і в Довідці Безводненського старостинського округу Веснянської сільської ради від 10.10.2025 № 95 вказано, що Нежитлова будівля використовується для сільськогосподарського призначення, і в ній утримуються коні, свині, вівці, кози і птиця.
23.04.2024 відповідач прийняв ППР (форма «Ф) № 0189945-2407-1403-UA48060030000055210 щодо визначення позивачу грошового зобов`язання за податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2023 рік на суму 173323,30 грн щодо Нежитлової будівлі.
Згідно з витягами з інтегрованої картки позивача за позивачем обліковується податковий борг, а саме:
з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (код сплати 18010300) у сумі 224061,20 грн, який в свою чергу складається з податкового боргу 214124,32 грн та пені за несвоєчасну сплату зобов`язань в сумі 9936,88 грн на підставі ППР від 06.04.2021 № 0050383-2404-1405 на суму 14933,02 грн. за 2020 рік, від 09.11.2023 № 0337997-2407-1403-UA48060030000055210 в сумі 31042,80 грн. за 2021 рік та від 09.11.2023 № 0338131-2407-1403-UA48060030000055210 в сумі 168148,50 грн. за 2022 рік за Нежитлову будівлю;
з адміністративних штрафів та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів (код сплати 21081500) у сумі 10000,00 грн на підставі ППР від 16.16.2023 №415914290901;
зі штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг (код сплати 21080900) у сумі 17007,80 грн на підставі ППР від 16.16.2023 №415814290707.
Контролюючий орган виставив позивачу податкову вимогу від 19.02.2019 № 1859-53 (форма «Ф») на суму 22385,30 грн, яку позивач отримав під особистий підпис.
Рішенням відповідача від 03.06.2025 № 554/14-29-13-21-05 про опис майна у податкову заставу вирішено здійснити опис майна, що перебуває у власності (господарському віданні або оперативному управлінні) позивача.
Відповідно до складеного відповідачем Акта опису майна від 05.06.2025 № 554/14-29-13-22-05 проведено опис майна позивача: реєстраційний номер об`єкта 99830848242 (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами); усього на загальну суму боргу 250072,30 гривні.
Вважаючи зазначені ППР і рішення про опис майна протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ВИСНОВКИ СУДУ
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 ПК України передбачено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Пунктом 38.1 статті 38 ПК України встановлено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 податкове зобов`язання – сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.
Згідно з підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків – сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.
Відповідно до підпунктів 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення податку з об`єкта/об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.
Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (абзац другий підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України).
Таким чином, розрахунок сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, здійснюється контролюючим органом, який направляє такий розрахунок разом із ППР про сплату суми податку платнику податку.
Відповідно до абзацу першого підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Згідно з підпунктом 266.10.3 пункту 266.10 статті 266 ПК України податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.
Контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня – у разі проведення перевірки відповідно до статей 39 і 392, застосування вимог пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, – за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Як наслідок, контролюючий орган мав повноваження складати та надсилати (вручати) податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельного податку, за 2023 звітний рік у 2024 році.
Відповідно до підпунктів 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Згідно з підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (у редакції, чинній до 23.02.2024, тобто у спірний період) не є об`єктами оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Отже, споруда (будівля) не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за наявності сукупності умов:
така нежитлова будівля віднесена до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000;
власником такої будівлі (юридична та фізична особа) є сільськогосподарський товаровиробник;
така нежитлова будівля не здається її власником в оренду, лізинг, позичку.
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 22.04.2020 у справі № 540/2206/19 і від 21.05.2024 у справі № 600/5153/23.
Відповідно до коду 1271.3 Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 (ДК 018-2000), затвердженого і введеного в дію наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507, до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» належать будівлі для зберігання зерна.
Суд встановив, що ППР від 23.04.2024 № 0189945-2407-1403-UA48060030000055210 (форма «Ф») відповідач визначив грошове зобов`язання позивачу за податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2023 рік щодо Нежитлової будівлі, яка належать йому на праві власності, та яка використовується для сільськогосподарських потреб і відноситься до класу «Нежитлові сільськогосподарські будівлі», код 1271. Вказане підтверджується Довідкою ТОВ «МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОБЛАСНИЙ ІНЖИНІРИНГОВИЙ ЦЕНТР» від 27.06.2025 № 27062025-270, Довідкою Безводненського старостинського округу Веснянської сільської ради від 03.07.2025 № 71, та актами про цільове використання нежитлового приміщення, підписаними 02.07.2025 і 22.09.2025 жителями села Шурине.
Отже, Нежитлова будівля віднесена до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.
Крім цього, у Відповіді від 03.10.2025 № 1853756 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про перебування Нежитлової будівлі в оренді, лізингу, позичці.
Сільськогосподарський товаровиробник – фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією (стаття 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років»).
Абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» встановлено, що виробники сільськогосподарської продукції – сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.
Згідно з пунктом 5.3 статті 5 ПК України закріплено, що інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.
Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник – юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа-підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Згідно з підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (у редакції, чинній до 23.02.2024, тобто у спірний період) не є об`єктами оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Поняття «сільськогосподарський товаровиробник», що міститься у Законі України «Про сільськогосподарський перепис» та у ПК України, не суперечить один одному, оскільки визначення, закріплене законодавцем у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, має чітко обмежену сферу застосування та, як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.
Вказане свідчить, що в розумінні підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України право на пільгу зі сплати податку мають юридичні/фізичні особи, які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.
Отже, сільськогосподарським виробником є фізична або юридична особа, яка здійснює виробництво і самостійну переробку власно виробленої продукції рослинництва і тваринництва. Це визначення пов`язується лише з виробництвом і переробкою сільськогосподарської продукції незалежно від її подальшої долі (використання у власному господарстві або реалізації).
Таким чином, належність особи до категорії сільськогосподарських товаровиробників не залежить від організаційної форми здійснення нею сільськогосподарської діяльності (юридична особа, фізична особа чи фізична особа-підприємець).
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2020 у справі № 823/1751/17, від 17.02.2021 у справі № 820/3707/17 та від 15.05.2026 у справі № 160/32965/24.
Згідно з Відповіддю від 27.05.2026 № 279123 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач з 17.09.2020 зареєстрований як фізична особа-підприємець.
У постанові від 12.12.2024 у справі № 340/1913/24 Верховний Суд прийшов до висновку, що встановлення законодавцем певних додаткових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для сільськогосподарського призначення.
Відповідно до Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва № ТІ01: 6947-6418-5963-8617 Нежитлова будівля розташована на земельній ділянці сільськогосподарського призначення.
Згідно з Довідкою Безводненського старостинського округу Веснянської сільської ради від 10.10.2025 № 95 та Актом обстеження, складеного 09.10.2025 жителями села Шурине, Нежитлова будівля використовується для сільськогосподарського призначення, і в ній утримуються коні (3 голови), свині (3 голови), вівці (15 голів), кози (8 голів) і птиця (20 штук).
Наявність у власності в позивача племінного коня, який утримується за адресою: вул. Поштова, 66, с. Шурине, Миколаївський район, Миколаївська область, також підтверджується Ветеринарною довідкою Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 09.10.2025 серія АГ № 394451, паспортом коня серія НОМЕР_1 і Свідоцтвом племінного коня.
За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позивач займається на території Нежитлової будівлі тваринництвом, а отже він є сільськогосподарським товаровиробником.
Відтак Нежитлова будівля не є об`єктами оподаткування відповідно до пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Тому оскаржуване ППР є протиправним і підлягає скасуванню.
Що стосується рішення відповідача від 03.06.2025 № 554/14-29-13-21-05 про опис майна у податкову заставу, то суд зазначає наступне.
Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що податковий борг – сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Податкова застава – спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом (абзац перший підпункту 14.1.155 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Згідно з пунктами 88.1 і 88.2 статті 88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.
Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.
Відповідно до підпункту 89.1.2 пункту 89.1 статті 89 ПК України право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, – з дня виникнення податкового боргу.
Отже, передумовою прийняття рішення про опис майна у податкову заставу є наявність податкового боргу, тобто суми узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлені законом строки.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.06.2022 у справі № 240/6321/20 та від 15.06.2023 у справі № 160/15095/20.
Згідно з абзацом першим пункту 31.1 статті 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.
Пунктом 57.2 статті 57 ПК України встановлено, що у разі коли відповідно до цього Кодексу або інших законів України контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних з порушенням податкового законодавства, та надсилає (вручає) податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум платнику податку, такий платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму податкового зобов`язання у строки, визначені в цьому Кодексі та в статті 297 Митного кодексу України, а якщо такі строки не визначено, – протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення про таке нарахування.
Відповідно до абзацу першого пункту 287.5 статті 287 ПК України податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
Згідно з пунктом 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Податкова вимога не надсилається (не вручається), а заходи, спрямовані на погашення (стягнення) податкового боргу, не застосовуються, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків. Строк давності, визначений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу для стягнення податкового боргу, у такому випадку розпочинається не раніше дня виникнення податкового боргу у сумі, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Суд встановив, що згідно з витягами з інтегрованої картки позивача за позивачем обліковується податковий борг, а саме:
з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (код сплати 18010300) у сумі 224061,20 грн, який в свою чергу складається з податкового боргу 214124,32 грн та пені за несвоєчасну сплату зобов`язань в сумі 9936,88 грн на підставі ППР від 06.04.2021 № 0050383-2404-1405 на суму 14933,02 грн. за 2020 рік, від 09.11.2023 №0337997-2407-1403-UA48060030000055210 в сумі 31042,80 грн. за 2021 рік та від 09.11.2023 № 0338131-2407-1403-UA48060030000055210 в сумі 168148,50 грн. за 2022 рік за Нежитлову будівлю;
з адміністративних штрафів та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів (код сплати 21081500) у сумі 10000,00 грн на підставі ППР від 16.16.2023 №415914290901;
зі штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг (код сплати 21080900) у сумі 17007,80 грн на підставі ППР від 16.16.2023 №415814290707.
У позовній заяві позивач нічого не зазначив про оскарження ним в адміністративному чи судовому порядку вищенаведених ППР У матеріалах справи відсутні будь-які дані про це.
Натомість контролюючий орган виставив позивачу податкову вимогу від 19.02.2019 № 1859-53 (форма «Ф») на суму 22385,30 грн, яку позивач отримав під особистий підпис.
Ця податкова вимога на цей час не відкликана. Позивач не звертався до контролюючого органу із заявами про розстрочення або відстрочення податкового боргу. Будь-яких доказів виконання податкової вимоги позивач суду не надав.
Відповідно до пункту 59.5 статті 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Згідно з витягом інтегрованої картки позивача податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, обліковується за позивачем в різних розмірах з 29.08.2018.
Тобто податковий борг після прийняття контролюючим органом податкової вимоги від 19.02.2019 № 1859-53 (форма «Ф») не був погашений. Відтак нова податкова вимога не підлягала направленню (врученню) позивачу.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується наявність у позивача податкового боргу, а у відповідача підстави для прийняття рішення про опис майна позивача у податкову заставу.
Відповідно до складеного відповідачем Акта опису майна від 05.06.2025 № 554/14-29-13-22-05 проведено опис майна позивача: реєстраційний номер об`єкта 99830848242 (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами).
Згідно з Відповіддю від 03.10.2025 № 1853813 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу належить на праві власності житловий будинок, літня кухня, сарай, підвал за реєстраційним номером об`єкта 99830848242.
Відтак рішення відповідача від 10.05.2024 № 1438/14-29-13-21-02 про опис майна у податкову заставу і дії посадової особи відповідача щодо складання акту опису майна позивача є правомірними. Позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, враховуючи встановлені обставини, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Платіжною інструкцією від 24.09.2025 № 28 підтверджується понесення позивач судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 3673,60 гривні.
Позовна заява містить основні позовні вимоги як майнового характеру (про визнання протиправним і скасування ППР від 23.04.2024 (форма «Ф) № 0189945-2407-1403-UA48060030000055210, яким визначено розмір грошового зобов`язання позивача в сумі 173322,30 грн), так і немайнового характеру (визнання протиправним і скасування рішення від 03.06.2025 № 554/14-29-13-21-05 про опис майна у податкову заставу).
Відповідно до абзацу першого частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.
Підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за поданням до адміністративного суду адміністративного позову:
майнового характеру, який поданий фізичною особою або фізичною особою-підприємцем, розмір судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
немайнового характеру, який поданий фізичною особою, розмір судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2025 року становить 3028,00 гривні.
Тому позивачу необхідно було сплатити судовий збір за дві позовні вимоги в загальному розмірі 2944,42 грн, а саме:
за позовну вимогу немайнового характеру – 1211,20 грн (?3028,00 х 0,4 = ?1211,20);
за позовну вимогу майнового характеру – 1733,22 грн (?173322,30 х 1 % = ?1733,22).
Оскільки позов задоволений лише в частині позовної вимоги майнового характеру, тому судовий збір у розмірі 1733,23 грн підлягає відшкодуванню позивачу шляхом стягнення на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Натомість сплачена сума судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом (729,18 грн (?3673,60 - ?2944,42 = ?729,18), відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» може бути повернута позивачу за його клопотанням за ухвалою суду. 
Керуючись статтями 9, 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області задовольнити частково.
2. Визнати протиправним і скасувати податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 23.04.2024 № 0189945-2407-1403-UA48060030000055210.
3. Відмовити у задоволені позовних вимог про:
визнання протиправним (незаконним) і скасування рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 03.06.2025 № 554/14-29-13-21-05 про опис майна у податкову заставу;
визнання протиправними дії податкового керуючого щодо складання Акта опису майна від червня 2025 року № 554/14-29-13-22-05, затвердженого заступником начальника Головного управління ДПС у Миколаївській області у червні 2025 року.
4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1733 (Одна тисяча сімсот тридцять три) гривні 23 копійки.
5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
6. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
7. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
8. Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 );
відповідач: Головне управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54005; код ЄДРПОУ 44104027).
9. Повний текст рішення суду складений 27.05.2026.

Суддя В.Г.Ярощук