ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2026 року м.Дніпро Справа № 904/434/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Дарміна М.О.(доповідач),
суддів: Чус О.В., Кощеєва І.М.
при секретарі судового засідання Скородумової Л.В.

Представники сторін:
від позивача: ШАБАРОВСЬКИЙ БОГДАН ВОЛОДИМИРОВИЧ (власні засоби EasyCon) - представник ТОВ "Люкс Трейд Ресурс" - адвокат, наказ АА № 1498593 від 26.05.2025р.
від скаржника: ГРОНЬ МИКОЛА АНАТОЛІЙОВИЧ (власні засоби EasyCon) - представник ТОВ "Привільне" - адвокат, свідоцтво № 1168 від 08.02.2012р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Привільне", на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.04.2025 у справі №904/434/25 (суддя Мельниченко І.Ф.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс Трейд Ресурс", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Привільне", сел. Надіївка, Дніпровський р-н, Дніпропетровської обл.
про стягнення 1 430 438,88 грн.
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Люкс Трейд Ресурс" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення 1 430 438,88 грн., що складають суму заборгованості за договором про надання послуг зберігання № 19/08/2022/ПРИВІЛЬНЕ-ЛТР від 19.08.2022.
В обґрунтування позовних вимог ТОВ "Люкс Трейд Ресурс" посилається на те, що відповідачем не виконано зобов`язання з повернення грошових коштів, а саме, залишкової частини сплаченого позивачем забезпечувального (гарантійного платежу) за договором про надання послуг зберігання № 19/08/2022/ПРИВІЛЬНЕ-ЛТР від 19.08.2022, які не було спрямовано в рахунок оплати наданих послуг.
Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 08.04.2025 року у справі № 904/434/25 позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Привільне" (52405, Дніпропетровська область, Дніпровський р-н, сел. Надіївка, вул. Шосейна, буд. 1Г, код ЄДРПОУ 43641140) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс Трейд Ресурс" (03057, м. Київ, пр. Берестейський, буд. 44, код ЄДРПОУ 43691830) 1 276 676,88 грн. - основного боргу та 19 150,15 грн. - судового збору. В решті позовних вимог - відмовлено.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що 19.08.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Привільне» (зберігач, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Люкс Трейд Ресурс» (поклажодавець, позивач) укладено договір № 19/08/2022/ПРИВІЛЬНЕ-ЛТР про надання послуг зберігання.
На виконання умов зазначеного договору відповідачем у період з жовтня 2022 року по січень 2023 року надано послуги на загальну суму 662 355,24 грн, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг), а саме: № 9 від 31.10.2022 на суму 415 875,60 грн, № 19 від 30.11.2022 на суму 67 746,00 грн, № 26 від 31.12.2022 на суму 153 762,00 грн та № 6 від 31.01.2023 на суму 24 971,64 грн. Вказані акти підписані сторонами та скріплені їх печатками без зауважень і заперечень.
Позивачем на виконання умов договору перераховано на банківський рахунок відповідача забезпечувальний (гарантійний) платіж у загальній сумі 1 764 988,20 грн відповідно до платіжних інструкцій № 2310 від 19.08.2022, № 2515 від 06.09.2022, № 2542 від 07.09.2022, № 2585 від 08.09.2022, № 00025 від 06.01.2023 та № 00560 від 14.06.2023. Крім того, позивачем здійснено часткову оплату наданих послуг на загальну суму 519 043,92 грн відповідно до платіжних інструкцій № 03326 від 10.11.2022, № 3329 від 11.11.2022, № 03353 від 15.11.2022, № 03399 від 18.11.2022, № 03429 від 22.11.2022, № 03469 від 25.11.2022, № 3505 від 30.11.2022, № 03539 від 02.12.2022, № 00052 від 13.01.2023, № 00268 від 08.03.2023.
Як встановлено судом, 06.01.2025 позивач скористався правом на односторонню відмову від договору, направивши на адресу відповідача повідомлення вих. № 31-12-24-1 від 31.12.2024 про розірвання договору, яким також заявлено вимогу про повернення сплачених коштів у сумі 1 430 438,88 грн.
Загальна сума коштів, сплачених позивачем на користь відповідача за договором, становить 2 284 032,12 грн, з яких 1 764 988,20 грн - авансові (попередня оплата). При цьому вартість фактично наданих відповідачем послуг становить 662 355,24 грн.
Матеріалами справи підтверджується, що 19.05.2023 відповідачем повернуто позивачу частину гарантійного платежу в сумі 345 000,00 грн.
За результатами розгляду справи суд першої інстанції дійшов висновку, що сума невикористаної попередньої оплати (авансу), яка підлягає поверненню позивачу, становить 1 276 676,88 грн, оскільки доказів її використання або повернення відповідачем до матеріалів справи не надано.
Разом з тим суд зазначив, що позивачем при визначенні розміру заявлених вимог не враховано вартість послуг, наданих відповідачем відповідно до акта № 26 від 31.12.2022 на суму 153 762,00 грн, у зв`язку з чим у задоволенні позову в цій частині відмовлено.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, через систему "Електронний суд", звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Привільне", в якій просить рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.04.2025 у справі №904/434/25 скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Люкс Трейд Ресурс" (03057, м. Київ, пр. Берестейський, буд. 44, код ЄДРПОУ 43691830) у задоволенні позовних вимог повністю.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.
Зокрема, апелянт зазначає, що розгляд справи судом першої інстанції не відповідає вимогам пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судом не надано належної оцінки доводам відповідача, викладеним у відзиві на позовну заяву, які, на його думку, є істотними для правильного вирішення спору.
Апелянт вказує, що суд першої інстанції безпідставно не врахував його доводи щодо неправомірності вимог позивача про виконання зобов`язання у семиденний строк, викладених у вимозі від 22.08.2023, а також вимоги про повернення переплати у сумі 1 430 438,88 грн, заявленої у повідомленні про відмову від договору від 31.12.2024.
За твердженням відповідача, відповідно до пункту 3.9 договору забезпечувальний (гарантійний) платіж мав використовуватися виключно як засіб забезпечення виконання зобов`язань та в подальшому спрямовуватися в рахунок оплати фактично наданих послуг, а не підлягав поверненню.
Крім того, апелянт зазначає, що договір відповідно до пунктів 11.1, 11.2 був пролонгований на 2024 рік, оскільки жодна зі сторін не заявила про його припинення, у зв`язку з чим на момент пред`явлення вимоги від 22.08.2023 договір залишався чинним, а тому вимоги позивача є передчасними та такими, що суперечать умовам договору.
Також відповідач посилається на положення частини четвертої статті 653 Цивільного кодексу України, відповідно до якої сторони не мають права вимагати повернення виконаного за зобов`язанням до моменту його розірвання, якщо інше не встановлено договором або законом, та зазначає, що умовами договору не передбачено обов`язку зберігача щодо повернення забезпечувального платежу.
На думку апелянта, внаслідок односторонньої відмови позивача від договору договірні відносини припинилися, а відтак відсутні правові підстави для стягнення сплачених коштів.
Окрім того, відповідач вказує на невідповідність висновків суду першої інстанції нормам матеріального права, зокрема положенням Цивільного та Господарського кодексів України, що регулюють зобов`язальні та договірні правовідносини.
У зв`язку з викладеним, апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її задоволення та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Позивач зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи і умовами укладеного між сторонами договору.
Щодо посилань відповідача на пролонгацію договору відповідно до пункту 11.2, позивач не заперечує, що договір діяв до 31.12.2024, однак вказує, що 31.12.2024 ним було направлено відповідачу повідомлення про відмову від подальшої пролонгації договору та заявлено вимогу про повернення заборгованості у сумі 1 430 438,88 грн. Зазначене повідомлення отримано відповідачем 21.01.2025, з цього моменту, на думку позивача, у відповідача виник обов`язок повернути відповідні кошти.
Позивач наголошує, що відповідач безпідставно не повернув зазначену суму, у зв`язку з чим вимоги про її стягнення є правомірними.
Заперечуючи доводи апелянта щодо відсутності обов`язку повернення гарантійного платежу, позивач зазначає, що відповідно до умов договору та його правової природи такий платіж виконує функцію забезпечення виконання зобов`язань та в подальшому підлягає зарахуванню в рахунок оплати фактично наданих послуг.
На думку позивача, у зв`язку з припиненням дії договору з 01.01.2025 та відсутністю надання послуг у 2024 році, сплачений гарантійний платіж у частині, що не був використаний для оплати послуг, підлягає поверненню, оскільки відповідач фактично утримує грошові кошти без достатніх правових підстав.
Позивач також звертає увагу, що відповідачем вже частково повертався гарантійний платіж у сумі 345 000,00 грн, що свідчить про визнання можливості його повернення та спростовує доводи апелянта про відсутність такого обов`язку.
Крім того, позивач зазначає, що ним заявлено вимогу не про повернення коштів, сплачених за фактично надані послуги, а виключно про повернення невикористаної частини гарантійного платежу (авансу), яка не була зарахована в рахунок оплати послуг.
Посилаючись на правові висновки Верховного Суду, позивач вказує, що аванс підлягає поверненню у разі невиконання зобов`язання, незалежно від причин такого невиконання.
Позивач також зазначає, що матеріалами справи підтверджено факт надання відповідачем послуг на суму 662 355,24 грн та здійснення ним платежів на загальну суму 2 284 032,12 грн, у зв`язку з чим сума невикористаного авансу становить 1 276 676,88 грн.
При цьому, за твердженням позивача, відповідач не надав суду доказів використання зазначеної суми або її повернення.
З огляду на викладене, позивач вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги такими, що не спростовують правильності висновків суду.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:
Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.05.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Дармін М.О., судді: Чус О.В., Кощеєв І.М.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.05.2025р. апеляційну скаргу залишено без руху. Скаржнику наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме подання до апеляційного суду належних доказів оплати судового збору у сумі 25747,90 грн.
29.05.2025 до Центрального апеляційного господарського суду надійшла заява ТОВ «ПРИВІЛЬНЕ» про усунення недоліків апеляційної скарги.
02.06.2025 через ситему «Електронний суд» Товариство з обмеженою відповідальністю "Люкс Трейд" подало клопотання про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.06.2025 відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Привільне", на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.04.2025 у справі №904/434/25 (суддя Мельниченко І.Ф.). Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 13.01.2026 об 12:30 годин.
09.07.2025 до Центрального апеляційного господарського суду надійшло клопотання арбітражного керуючого Іваненка Євгена Володимировича, яким останній просить суд:
- залучити розпорядника майна ТОВ «ЛЮКС ТРЕЙД РЕСУРС», РНОКПП 3095807752, в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на премет спору на стороні позивача ТОВ «ЛЮКС ТРЕЙД РЕСУРС» у справі №904/434/25;
- надати розпоряднику майна ТОВ «ЛЮКС ТРЕЙД РЕСУРС» арбітражному керуючому Іваненку Євгену Володимировичу, РНОКПП НОМЕР_1 , доступ до електронних матеріалів справи №904/434/25;
- пепередати справу №904/434/25 за підсудністю до Північного апеляційного господарського суду для розгляду в межах справи №910/4885/25 про банкрутство ТОВ «ЛЮКС ТРЕЙД РЕСУРС». 
Дослідивши вищевказане клопотання розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЮКС ТРЕЙД РЕСУРС» арбітражного керуючого Іваненка Євгена Володимировича, колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення з огляду на наступне:
Частинами 1 - 3 статті 50 Господарського процесуального кодексу України визначено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.
Однак у поданому клопотанні арбітражним керуючим не наведено та не обґрунтовано, яким саме чином рішення у даній справі впливає чи може вплинути на його права чи обов`язки щодо ТОВ «ЛЮКС ТРЕЙД РЕСУРС».
Крім того, відповідно до частин 10, 11 статті 44 Кодексу України з процедур банкрутства, розпорядник майна не має права втручатися в оперативно-господарську діяльність боржника, крім випадків, передбачених законом, а його призначення не є підставою для припинення повноважень керівника чи органів управління боржника.
Судом встановлено, що у ТОВ «ЛЮКС ТРЕЙД РЕСУРС» наявний керівний орган, повноваження якого не припинені, а також представник, який брав участь у судових засіданнях та надавав пояснення по суті спору.
За таких обставин суд не вбачає правових підстав для залучення арбітражного керуючого Іваненка Є.В. до участі у справі як третьої особи.
У зв`язку з відмовою у залученні до участі у справі, клопотання в частині надання доступу до матеріалів справи також задоволенню не підлягає.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції покликаний не лише перевіряти та оцінювати правильність встановлення судом першої інстанції обставин справи, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, але може і самостійно усунути недоліки та встановити обставини, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення.
Колегією суддів враховано, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.06.2025 відкрито провадження у справі № 910/4885/25 про банкрутство ТОВ «Люкс Трейд Ресурс».
В подальшому, постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 у справі № 910/4885/25 ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.06.2025 у справі №910/4885/25 залишено без змін.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.
Положення статті 279 ГПК України передбачають, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності). Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.
Водночас, позивач не заявляв ні у суді першої, ні у суді апеляційної інстанції про порушення правил територіальної юрисдикції та про необхідність направлення даної справи для розгляду в межах справи № 910/4885/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Люкс Трейд Ресурс».
Більше того, позов у даній справі був поданий 03.02.2025, а оскаржуване у даній справі рішення було ухвалено 08.04.2025, тобто до відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Люкс Трейд Ресурс»
У приписах частини третьої статті 7 КУзПБ законодавець не встановлює інших правил підсудності, а лише конкретизує механізм реалізації приписів пункту 8 частини першої статті 20 ГПК України, частину першу, абз. 1 частини другої статті 7 КУзПБ, установивши, що матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи (п.59 постанови Верховного Суду від 14.07.2022 у справі №910/1065/21).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.11.2023 у справі №908/129/22 (908/1333/22) зробила висновок про те, що юрисдикцію спорів визначають процесуальні кодекси. При цьому, Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що юрисдикція спору визначається на час відкриття провадження у справі в суді першої інстанції, тому і застосуванню підлягає процесуальне законодавство, що було чинним саме на час відкриття провадження.
У постанові від 04.11.2024 у справі № 756/3328/20 Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в контексті визначення юрисдикції спору у якому бере участь особа щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство зробив такі висновки:
- юрисдикція спору визначається на час відкриття провадження у справі в суді першої інстанції, тому і застосуванню підлягає процесуальне законодавство, що було чинним саме на час відкриття провадження;
- апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції;
- норми статті 7 КУзПБ регулюють питання передачі справи господарському суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, ще на стадії розгляду справи у суді першої інстанції та до ухвалення рішення суду по суті заявлених вимог;
- передача справи до господарського суду на підставі частини третьої статті 7 КУзПБ можлива лише на стадії розгляду справи в суді першої інстанції та до ухвалення рішення судом першої інстанції по суті заявлених вимог. Неможливо передати матеріали справи до суду іншої юрисдикції з ухваленим у ній рішенням по суті заявлених вимог;
- не є підставою для скасування рішень при апеляційному/касаційному перегляді з передачею справи до господарського суду відкриття провадження у справі про банкрутство, яке відбулося після ухвалення судового рішення судом першої інстанції, за винятком якщо судове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
З огляду на те, що позов у цій справі було подано та розглянуто по суті до відкриття провадження у справі про банкрутство позивача, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для передачі справи №904/434/25 за підсудністю для розгляду її в межах справи №910/4885/25 про банкрутство ТОВ «ЛЮКС ТРЕЙД РЕСУРС».

В судовому засіданні головуючий суддя констатував, що канцелярією Центрального апеляційного господарського суду 13.01.2026 о 12:45 було зареєстровано клопотання подане представником ТОВ "Привільне", Гронь Миколою Анатолійовичем про відкладення розгляду справи, яке вмотивоване неможливістю прийняти участь в судовому засіданні що призначене 13.01.2026р. о 12:30, у зв`язку з хворобою (тимчасовою непрацездатністю) представника.
Наведені представником апелянта причини неявки у судове засідання колегією суддів визнано поважними у розумінні частини 11 статті 270 Господарського процесуального кодексу України. 
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення поданого клопотання. Так, в судовому засіданні оголошнно перерву у розгляді апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Привільне» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.04.2025 у справі № 904/434/25 до 20.01.2026 о 16:00 год.
20.01.2026 до Центрального апеляційного господарського суду представником скаржника подано до матеріалів справи додаткові пояснення, за змістом яких зазначено наступне: 
Апелянт не погоджується з висновком суду про те, що забезпечувальний (гарантійний) платіж є авансом, та вважає, що такий висновок суперечить положенням статті 570 Цивільного кодексу України і судовій практиці.
На думку скаржника, зазначений платіж має ознаки завдатку, оскільки виконує як забезпечувальну, так і платіжну функцію. При цьому договір між сторонами був укладений та частково виконаний, що, на переконання апелянта, виключає можливість визнання цих коштів авансом.
Посилаючись на статтю 571 Цивільного кодексу України, скаржник зазначає, що підстав для повернення завдатку немає, оскільки договір не припинено у зв`язку з неможливістю виконання, а його припинення відбулося з ініціативи позивача.
Таким чином, апелянт вважає, що саме позивач порушив умови договору шляхом односторонньої відмови від нього, у зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Щодо поданих додаткових пояснень по справі, колегія суддів виходить з наступного:
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.06.2025 по справі №904/434/25 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Привільне", на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.04.2025 у справі №904/434/25 (суддя Мельниченко І.Ф.).Розгляд справи призначити у судовому засіданні на 13.01.2026 об 12:30 годин.
Скаржнику було запропоновано протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження надати до суду власні заяви, клопотання відповідно до ст. ст. 38, 169, 170 Господарського процесуального кодексу України, додаткові докази та обґрунтування щодо неможливості надати їх до суду першої інстанції (копії вказаних документів у цей же строк направити іншим учасникам справи, докази чого надати суду).
Іншим учасникам процесу, в свою чергу, протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження надати до суду: відзив на апеляційну скаргу; заперечення щодо заяв та клопотань, поданих разом з апеляційною скаргою; власні заяви, клопотання відповідно до ст. ст. 38, 169, 170 Господарського процесуального кодексу України, додаткові докази та обґрунтування щодо неможливості надати їх до суду першої інстанції (копії вказаних документів у цей же строк направити іншим учасникам справи, докази чого надати суду).
Відповідно до Довідки Центрального апеляційного господарського суду про доставку електронного листа, ухвалу про відкриття апеляційного провадження від 06.06.2025 по справі №904/434/25 було доставлено сторонам по справі до їх електронних кабінетів - 06.06.2025 о 14:14.
Враховуючи вищевикладене та норми матеріального права, які регулюють порядок обчислення строків, строк сплив 16.06.2025.
З часу винесення ухвали від 06.06.2025 у суду апеляційної інстанції не виникало додаткових питань до сторін спору щодо обставин даної справи.
Рішень щодо надання учасникам справи додаткового строку на подання будь-яких процесуальних документів судом апеляційної інстанції не приймалося.
В пунктах 20,21 постанови Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2018 року у справі № 904/5995/16 викладено наступний правовий висновок:
20. Відповідно до частини першої статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Згідно з частиною четвертою цієї статті одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.
21. Отже, пропущений учасником процесуальний строк може бути поновлений судом за умови вчинення учасником процесуальної дії, для вчинення якої було встановлено строк, подання учасником заяви про поновлення процесуального строку та визнання причин пропуску строку поважними, крім випадків, коли ГПК України встановлено неможливість такого поновлення.
Колегія суддів констатує, що текст додаткових пояснень по справі не містить звернень до суду апеляційної інстанції з клопотанням про поновлення пропущеного строку на їх подання.
Відповідно, відсутня процесуальна передумова для розгляду зазначених додаткових пояснень.
При цьому колегія суддів зауважує, що відповідно до частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Поняття "справедливе правосуддя" в сучасному розумінні має два аспекти:
- матеріальна справедливість, яка полягає в тому, що кожне судове рішення має бути справедливим по суті (тобто при вирішенні спірного питання повинні бути справедливо визначені права і обов`язки тих, хто звернувся до суду, або завдяки судовому рішенню має бути відновлена порушена справедливість);
- процесуальна справедливість, яка передбачає розгляд справи відповідно до певних судових процедур.
В аспекті зазначеного колегія суддів апеляційного господарського суду звертається до практики Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях вказує на те, що "при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення у справі "Walchli v. France", заява № 35787/03, п. 29, 26.07.2007; "ТОВ "Фріда" проти України", заява № 24003/07, п. 33, 08.12.2016).
Відповідно, можливе прийняття судом апеляційної інстанції будь-яких додаткових заяв, клопотань, додаткових пояснень у поза визначений процесуальним законом спосіб призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом.
Вищенаведене дозволяє колегії суддів не приймати до уваги додаткові пояснення відповідача як такі, що подано у поза встановлений процесуальним законом спосіб.
20.01.2026 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

19.08.2022 Товариством з обмеженою відповідальністю "Привільне" (далі- зберігач, відповідач у даній справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Люкс Трейд Ресурс" (далі - поклажодавець, позивач у даній справі) укладено договір № 19/08/2022/ПРИВІЛЬНЕ-ЛТР про надання послуг зберігання (далі - договір).
Відповідно до пункту 1.1. зазначеного вище договору поклажодавець доручає, а зберігач зобов`язується надати послуги по прийманню, відповідальному зберіганню та видачі скрапленого вуглеводневого газу (у подальшому - СВГ), який належить поклажодавцеві та буде надходити залізницею та/або автотранспортом до місця зберігання, вказаного в п. 1.4. договору.
Згідно з пунктом 1.2. договору поклажодавець здійснює оплату та/або відшкодовує вартість витрат зберігача, які пов`язані зі зберіганням СВГ поклажодавця та підтверджені документально (транспортні та/або залізничні витрати, витрати по обов`язковому страхуванню відповідальності суб`єктів перевезення небезпечних вантажів згідно з виставленими рахунками зберігача).
Зберігач не набуває права власності на СВГ, переданий йому поклажодавцем на відповідальне зберігання. Зберігач не має права використовувати СВГ без письмового дозволу поклажодавця для власних потреб (пункт 1.3. договору).
У пункті 1.4. договору сторонами узгоджено місце зберігання та адреса: Привільне - 52405, Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н (Солонянський р-н), селище Надіївка, вулиця Шосейна, 1-Г.
Пунктом 3.1. договору встановлено, що вартість послуг по прийманню, зберіганню, відпуску, зважування залізничних цистерн та газовозів, що надаються поклажодавцю, становлять:
- вартість послуг зберігання з 1-ої доби (доба приймання СВГ на зберігання) до 24-00 год. 30-ої доби 1 тони СВГ становить: 420,00 грн. з урахуванням ПДВ - 20%;
- вартітсь послуг зберігання з 00-00 годин 31-ої доби за кожну наступну добу 1 тони СВГ становить: 81,00 грн. з урахуванням ПДВ - 20%;
- вартість послуг зберігання не нараховується, якщо у поклажодавця залишок СВГ менше 10 тон.
Поклажодавець перераховує грошові кошти за надані послуги на поточний рахунок зберігача:
- 100% передоплати від обсягу, що зазначений у погодженому графіку (пункт 4.1. договору), протягом 2-х банківських днів після надання зберігачем попереднього рахунку за надання послуг;
- остаточний розрахунок протягом 2-х банківських днів після надання зберігачем фактичного рахунку за фактично надані послуги.
Вищезазначені рахунки виставляються зберігачем на електронну пошту поклажодавця: luxtraderesourse@gmail.com, оригінал надається не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним (пункт 3.4. договору).
Відповідно до пункту 3.6. договору фактичною оплатою є дата надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок зберігача.
Згідно з пунктом 3.7. договору факт надання послуг підтверджується щомісячним актом приймання-передачі наданих послуг, який підписується сторонами та скріплюється печатками. Акт приймання-передачі наданих послуг складається зберігачем в строк до 5-го числа місяця, наступного за звітним, та направляється поклажодавцю для підписання та скріплення печаткою, який поклажодавець зобов`язаний повернути зберігачу протягом 5-ти календарних днів після його отримання від зберігача. У випадку, якщо протягом 5-ти календарних днів з моменту отримання актів приймання-передачі наданих послуг, поклажодавець не поверне акти, підписані належним чином, або не надасть письмову відмову від їх підписання з поважних причин, акти приймання-передачі наданих послуг вважаються підписаними сторонами в редакції зберігача.
Сторони щомісяця здійснюють звірку розрахунків. Вказана звірка оформлюється актом звірки розрахунків станом на 1-ше число наступного за звітним місяцем (пункт 3.8.).
У пункті 3.9. договору сторони дійшли згоди про те, що поклажодавець зобов`язується внести (перерахувати) на банківський рахунок зберігача забезпечувальний платіж (гарантійний платіж) грошовими коштами в сумі 1 177 000,00 грн. без ПДВ до 09.09.2022. Після надання зберігачем послуги по прийманню, відповідальному зберіганню та видачі скрапленого вуглеводневого газу, сторони домовились, що відбуватиметься зміна напряму використання отриманих раніше коштів у вигляді забезпечувального платежу, який виконував функцію засобу забезпечення виконання зобов`язань поклажодавцем, та буде спрямовуватися в рахунок оплати наданих послуг за даним договором. На дату зміни напряму використання гарантійного платежу зберігач повинен нарахувати податкові зобов`язання на суму отриманих гарантійних внесків відповідно до чинного законодавства України.
Договір набуває чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2023, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань, передбачених цим договором і додатками до нього (пункт 11.1.).
Якщо протягом 20 робочих днів до закінчення даного договору жодна зі сторін письмово не заявить про припинення договору, то строк його дії продовжується на наступний календарних рік без обмеження по кількості разів пролонгації (пункт 11.2.).
Так, на виконання умов пункту 3.9. спірного договору ТОВ "Люкс Трейд Ресурс" перераховано на банківський рахунок відповідача забезпечувальний (гарантійний платіж) в загальній сумі 1 177 000,00 грн., що підтверджується залученими до матеріалів справи платіжними інструкціями № 2310 від 19.08.2022 на суму 1 150 000,00 грн., № 2515 від 06.09.2022 на суму 20 000,00 грн., № 2542 від 07.09.2022 на суму 4 000,00 грн., № 2585 від 08.09.2022 на суму 3 000,00 грн. (том 1 а.с. 17-20).
У позовній заяві позивач вказує про те, що відповідачем у період з жовтня 2022 по січень 2023 надано послуги за спірним договором на загальну суму 508 593,24 грн. відповідно до актів здачі-приймання робіт (надання послуг) № 9 від 31.10.2022 на суму 415 875,60 грн., № 19 від 30.11.2022 на суму 67 746,00 грн. та № 6 від 31.01.2023 на суму 24 971,64 грн., які підписано та скріплено печатками сторін без зауважень та заперечень (том 1 а.с. 34-36).
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем здійснено часткові розрахунки за надані відповідачем послуги за спірним договором на загальну суму 519 043,92 грн., що підтверджується платіжними інструкціями № 03326 від 10.11.2022 на суму 16 500,00 грн., № 3329 від 11.11.2022 на суму 11 500,00 грн., № 03353 від 15.11.2022 на суму 55 000,00 грн., № 03399 від 18.11.2022 на суму 10 000,00 грн., № 03429 від 22.11.2022 на суму 75 000,00 грн., № 03469 від 25.11.2022 на суму 20 000,00 грн., № 3505 від 30.11.2022 на суму 9 500,00 грн., № 03539 від 02.12.2022 на суму 237 900,00 грн., № 00052 від 13.01.2023 на суму 58 672,28 грн., № 00268 від 08.03.2023 на суму 24 971,64 грн. (том 1 а.с. 21-30).
У подальшому, позивачем перераховано на банківський рахунок відповідача забезпечувальний (гарантійний платіж) в загальній сумі 587 988,20 грн., на підтвердження чого ТОВ "Люкс Трейд Ресурс" залучено до позовних матеріалів платіжні інструкції № 00025 від 06.01.2023 на суму 287 988,20 грн. та № 00560 від 14.06.2023 на суму 30 000,00 грн. (том 1 а.с. 31-32).
Таким чином, за твердженням позивача, загальна сума здійснених його підприємством платежів за спірним договором на користь ТОВ "Привільне" склала суму 2 284 032,12 грн., в той час, як загальна вартість наданих відповідачем послуг склала суму 508 593,24 грн.
19.05.2023 ТОВ "Привільне" повернуто на банківський рахунок позивача гарантійний платіж в сумі 345 000,00 грн. відповідно до інформаційного повідомлення про зарахування коштів № 00421 (том 1 а.с. 37).
Звертаючись з даним позовом до суду, ТОВ "Люкс Трейд Ресурс" зазначає про те, що його підприємством 22.08.2024 надіслано на адресу відповідача вимогу про виконання зобов`язання щодо сплати грошових коштів в сумі 1 419 988,20 грн. у семиденний строк, яка вручена ТОВ "Привільне" 03.09.2024, на підтвердження чого позивачем залучено до матеріалів справи відповідні докази (опис вкладення у цінний лист, накладну № 0113500037040 від 22.08.2024 та поштове відстеження; том 1 а.с. 38-40).
У подальшому, позивачем надіслано на адресу відповідача повідомлення про відмову від договору зберігання вих. № 31-12-24-1 від 31.12.2024, яка обґрунтована відсутністю потреби в отриманні послуг по прийманню, відповідальному зберіганню та видачі скрапленого вуглеводневого газу за спірним договором, в якому ТОВ "Люкс Трейд Ресурс" також вимагало повернути сплачені кошти в якості передоплати в сумі 1 430 438,88 грн., на підтвердження чого позивачем залучено до матеріалів справи відповідні докази (опис вкладення у цінний лист, накладну № 0101141683480 від 06.01.2025 та поштове відстеження щодо вручення поштового відправлення отримувачу 21.01.2025; том 1 а.с. 41-43).
Вказана вимога залишилась відповідачем без відповіді та належного реагування, що і стало причиною виникнення спору у даній справі.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:
З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, в порядку частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в частині неоспорюваних сторонами обставин справи відносно того, що: 19.08.2022 Товариством з обмеженою відповідальністю "Привільне" (далі- зберігач, відповідач у даній справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Люкс Трейд Ресурс" (далі - поклажодавець, позивач у даній справі) укладено договір № 19/08/2022/ПРИВІЛЬНЕ-ЛТР про надання послуг зберігання (далі - договір), на виконання умов якого відповідачем у період з жовтня 2022 року по січень 2023 року надано послуги на загальну суму 662 355,24 грн, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг), а саме: № 9 від 31.10.2022 на суму 415 875,60 грн, № 19 від 30.11.2022 на суму 67 746,00 грн, № 26 від 31.12.2022 на суму 153 762,00 грн та № 6 від 31.01.2023 на суму 24 971,64 грн. Вказані акти підписані сторонами та скріплені їх печатками без зауважень і заперечень.
Виконуючи умови спірного договору, ТОВ "Люкс Трейд Ресурс» перераховано на банківський рахунок відповідача забезпечувальний (гарантійний платіж) в загальній сумі 1 764 988,20 грн. відповідно до платіжних інструкцій № 2310 від 19.08.2022, № 2515 від 06.09.2022, № 2542 від 07.09.2022, № 2585 від 08.09.2022, № 00025 від 06.01.2023 та № 00560 від 14.06.2023 (том 1 а.с. 17-20, 31-32), а також здійснювались часткові розрахунки за надані відповідачем послуги на загальну суму 519 043,92 грн. відповідно до платіжних інструкцій № 03326 від 10.11.2022, № 3329 від 11.11.2022, № 03353 від 15.11.2022, № 03399 від 18.11.2022, № 03429 від 22.11.2022, № 03469 від 25.11.2022, № 3505 від 30.11.2022, № 03539 від 02.12.2022, № 00052 від 13.01.2023, № 00268 від 08.03.2023 (том 1 а.с. 21-30).
Відповідно до ст. 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.
Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.
Підстави для зміни або розірвання договору визначені статтею 651 Цивільного кодексу України і за загальним правилом, викладеним в частині 1 цієї статті, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Про зміну або розірвання договору в порядку частини 1 статті 651 Цивільного кодексу України сторони вправі домовитися в будь-який час на свій розсуд (крім випадків, обумовлених законодавчо).
Як встановлено господарським судом та свідчить з матеріалів справи, 06.01.2025 позивач скористався наданим йому правом на розірвання договору в односторонньому порядку, надіславши на адресу ТОВ "Привільне" повідомлення про відмову від договору зберігання вих. № 31-12-24-1 від 31.12.2024, яке містило вимогу повернути сплачені кошти в якості передоплати в сумі 1 430 438,88 грн. (том 1 а.с. 41-43).
Щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача авансового платежу в сумі 1 430 438,88 грн. колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 11 ЦК України унормовано, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Нормами ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.
Положнннями статті 632 ЦК України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.
Аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.
Постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, постанова Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 910/12382/17
З урахуванням умов пункту 3.9 укладеного між сторонами договору, сплачені позивачем грошові кошти у вигляді забезпечувального (гарантійного) платежу в частині, яка не була спрямована в рахунок оплати фактично наданих послуг, за своєю правовою природою є авансом (попередньою оплатою).
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, загальна сума здійснених позивачем платежів за договором на користь відповідача становить 2 284 032,12 грн, з яких 1 764 988,20 грн є авансом (попередньою оплатою), тоді як вартість фактично наданих відповідачем послуг складає 662 355,24 грн.
Крім того, 19.05.2023 відповідачем частково повернуто позивачу гарантійний платіж у сумі 345 000,00 грн. відповідно до інформаційного повідомлення про зарахування коштів № 00421 (том 1 а.с. 37).
Отже, сума невикористаного авансу становить 1 276 676,88 грн, яка підлягає поверненню позивачу.
Доказів використання зазначеної суми або її повернення відповідачем матеріали справи не містять, і відповідачем таких доказів суду не надано.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми невикористаної попередньої оплати у розмірі 1 276 676,88 грн.
Водночас у частині заявлених позовних вимог, що перевищують зазначену суму, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у їх задоволенні, оскільки позивачем при здійсненні розрахунку не враховано вартість послуг, наданих відповідачем відповідно до акта № 26 від 31.12.2022 на суму 153 762,00 грн.
Колегія суддів відхиляє доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі: «… Відповідач вважає, що розгляд його справи судом першої інстанції не може вважатися справедливим, оскільки, суд проігнорував його доводи, які були конкретними та істотними для вирішення цієї справи. 
Зокрема, мова йде, про доводи Відповідача, які він зазначав у відзиві на позовну заяву, що вимога про виконання зобов`язання щодо сплати грошових коштів в сумі 1 419 988,20 грн. у семиденний строк від 22.08.2023 була неправомірною, так само як неправомірною була вимога про повернення переплати за Договором в сумі 1 430 438,88 грн., що заявлена у повідомленні від 31.12.2024.
Відповідно до п. 3.9 Договору сторони дійшли згоди про те, що поклажодавець зобов`язується внести (перерахувати) на банківський рахунок зберігача забезпечувальний платіж (гарантійний платіж) грошовими коштами в сумі 1 177 000,00 грн. без ПДВ до 09.09.2022. Після надання зберігачем послуги по прийманню, відповідальному зберіганню та видачі скрапленого вуглеводневого газу, сторони домовились, що відбуватиметься зміна напряму використання отриманих раніше коштів у вигляді забезпечувального платежу, який виконував функцію засобу забезпечення виконання зобов`язань поклажодавцем, та буде спрямовуватися в рахунок оплати наданих послуг за даним договором. 
Тобто забезпечувальний платіж протягом строку дії договору мав спрямовуватися виключно в рахунок оплати наданих послуг.
Згідно з п. 11.1 Договір набуває чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2023 року, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань, передбачених чим Договором та Додатками до нього. 
Пунктом 11.2 Договору, зокрема, встановлено, якщо протягом 20 днів до закінчення даного Договору жодна зі сторін письмово не заявить про припинення Договору, то строк дії даного Договору продовжується на наступний календарний рік без обмеження по кількості разів пролонгації. 
Оскільки, протягом 20 днів до закінчення 2023 року жодна зі сторін письмово не заявила про припинення Договору, на підставі п. 11.2 Договору строк його дії продовжився до 31.12.2024 року відповідно.
Отже, Вимога Позивача про виконання зобов`язання у семиденний строк від 22.08.2023 була неправомірною, оскільки суперечила положенням п. 3.9 Договору, який станом на 22.08.2024 року був діючий. 
Також, неправомірною є вимога про повернення переплати за договором в сумі 1 430 438,88 грн., що заявлена у повідомленні від 31.12.2024 про відмову від договору зберігання. …
… Оскільки, умовами договору взагалі не передбачено обов`язку зберігача щодо повернення забезпечувального платежу або його частини поклажодавцю, то у позивача відсутнє право вимагати повернення цього забезпечувального платежу після відмови від договору зберігання. 
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, слід виснувати, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі. … 
… з системного аналізу зазначених норм законодавства вбачається, що зазначені судом норми регулюють виключно договірні відносини між сторонами, натомість в нашому випадку внаслідок односторонньої відмови позивача від договору зберігання цей договір припинився, отже припинилися й договірні відносини між сторонами цього договору, а положення ст. 653 ЦК України позбавляють позивача права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору. 
Отже, висновки суду щодо задоволення позовних вимог не відповідають наведеним судом нормам матеріального права. Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу мотивувальної частини рішення Господарського суду Дніпропетровської області та матеріалів судової справи, слід виснувати, що рішення суду від 08.04.2025 є необґрунтованим та незаконним, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі …» як такі, що зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин справи, у зв`язку з чим підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів виснує, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність юридичної оцінки обставин справи, яка здійснена господарським судом у відповідності до норм чинного законодавства та грунтується на фактичних обставинах справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Відповідно до частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильного застосування норм матеріального права.
У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні суду першої інстанції, яке є предметом апеляційного оскарження.
З урахуванням вищевикладеного, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.04.2025 у справі №904/434/25 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРИВІЛЬНЕ» на нього, відповідно, підлягає залишенню без задоволення.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 25747,90 грн. покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Привільне", на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.04.2025 у справі №904/434/25 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.04.2025 у справі №904/434/25 - залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 25747,90 грн. покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Привільне".
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки передбачені ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 30.04.2026

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус