ПОСТАНОВА 
Іменем України

30 квітня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 404/13659/25
провадження № 22-ц/4809/899/26 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Карпенка О. Л., 
за участі секретаря – Бойко В. В.,
учасники справи:
заявник – ОСОБА_1 ,
заінтересована особа – Кропивницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного Міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса),
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Васильченко Зої Сергіївни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 , на ухвалу Фортечного районного суду м. Кропивницького від 03 лютого 2026 рокуу складі судді Кулінки Л. Д. і

В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст вимог заяви

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою та просив:
-встановити юридичний факт неправильності запису в актовому записі про народження № 25 від 30.07.1963 щодо ОСОБА_1 , складеного Підгайцівською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області, а саме: у відомостях про матір ім`я « ОСОБА_2 » замість правильного « ОСОБА_3 »;
-зобов`язати Кропивницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного Міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса) внести зміни до актового запису про народження № 25 від 30.07.1963, складеного Підгайцівською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області, а саме: у відомостях про матір виправити ім`я з « ОСОБА_2 на « ОСОБА_3 ».
Заява мотивована тим, що 23 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Фортечного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому із заявою про внесення змін до актового запису про його народження № 25 від 30 липня 1963 року, складеного Підгайцівською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області, а саме щодо виправлення імені матері з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 », а також до актового запису про шлюб матері № 14 від 31 серпня 1960 року, складеного виконавчим комітетом Цвіточненської сільської ради Білогірського району Автономної Республіки Крим, у якому ім`я нареченої зазначено як « ОСОБА_4 » замість правильного « ОСОБА_3 ». 
Заявник зазначав, що в актовому записі про перший шлюб матері вказано ім`я « ОСОБА_4 », однак у подальших актових записах, зокрема про розірвання цього шлюбу, другий шлюб, розірвання другого шлюбу та смерть матері, вже зазначено ім`я « ОСОБА_3 ». У свідоцтві про народження сестри заявника також у графі «мати» зазначено « ОСОБА_5 ». 
Документів, які б підтверджували офіційну зміну імені з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_3 », не збереглося. Орган ДРАЦС роз`яснив, що внесення змін до актових записів здійснюється за наявності достатніх підстав або на підставі рішення суду про встановлення неправильності запису в акті цивільного стану. 
ОСОБА_1 посилався на те, що підставою для внесення змін до актового запису про його народження є правильне встановлення даних про шлюб батьків, а підставою для виправлення запису про шлюб матері мав би бути актовий запис про її народження, однак отримати відповідні документи неможливо, оскільки мати народилася на території Республіки Білорусь, а після припинення дії міжнародних договорів про правову допомогу отримання таких документів є ускладненим. 
У зв`язку з цим заявник вважав, що єдиним способом захисту його права є встановлення судом факту неправильності запису в актовому записі про народження, як наслідок, звернувся до суду з відповідною заявою.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Фортечного районного суду м. Кропивницького від 03 лютого 2026 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Кропивницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного Міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту неправильності запису в актових записах.
Ухвала суду мотивована тим, щозаявник просив не лише встановити факт неправильності запису в актовому записі про народження, а й зобов`язати відділ ДРАЦС внести зміни до цього запису. 
Суд першої інстанції вважав, що така вимога є зобов`язального характеру та свідчить про наявність спору про право, що виключає розгляд справи в порядку окремого провадження. 
Суд зазначив, що окреме провадження застосовується лише за відсутності спору про право та для встановлення юридичних фактів, а вимоги про примус органу ДРАЦС до вчинення дій підлягають розгляду в позовному провадженні. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Васильченко З. С., яка представляє інтереси ОСОБА_1 , просить скасувати ухвалу Фортечного районного суду міста Кропивницького від 03 лютого 2026 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, оскільки суд першої інстанції помилково дійшов висновку про наявність спору про право та безпідставно відмовив у відкритті провадження. 
Заявник зазначає, що звернувся саме в порядку окремого провадження з вимогою про встановлення факту неправильності запису в актовому записі про народження, а саме щодо неправильного зазначення імені матері « ОСОБА_2 » замість правильного « ОСОБА_3 ». 
Внести зміни в адміністративному порядку неможливо через відсутність доступу до актового запису про народження матері та відсутність документів, які б підтверджували зміну імені, з чим заявник погоджується і не оспорює висновків органу ДРАЦС. 
Скаржник вказує, що між ним і органом державної реєстрації актів цивільного стану відсутній спір про право, оскільки він не оскаржує відмову чи дії ДРАЦС, а лише просить суд встановити юридичний факт, який є підставою для подальшого внесення змін до актового запису. 
Рішення суду про встановлення неправильності актового запису є належною підставою для внесення змін до такого запису, справи цієї категорії підлягають розгляду саме в порядку цивільного судочинства, а встановлення такого факту не пов`язане з вирішенням спору про право.

Відзив на апеляційну скаргу

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Розгляд справи у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

Учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явились про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронних документів.
Від адвоката Васильченко З. С., яка представляє інтереси ОСОБА_1 , надійшло клопотання про розгляд справи без участі заявника та його представника.
Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Оскільки учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглядати справу без їх участі, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.
За змістом ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Враховуючи, що учасники справи в судове засідання, призначене на 12 годину 00 хвилин 28 квітня 2026 року, не з`явились, датою ухвалення рішення є дата складення повного тексту.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.
З урахуванням вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно із статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
За змістом норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України)
Cуд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб (постанова Верховного Суду від 17 червня 2024 року у справі № 753/21178/21 (провадження № 61-15630св23)).
У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду сформувала такий висновок: «В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».
До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).
Матеріалами справи підтверджується, що, звертаючись до суду із заявою, ОСОБА_1 просив встановити юридичний факт неправильності запису в актовому записі про його народження № 25 від 30 липня 1963 року, складеному Підгайцівською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області, а саме щодо неправильного зазначення імені матері « ОСОБА_2 » замість правильного « ОСОБА_3 », а також зобов`язати орган ДРАЦС внести відповідні зміни, посилаючись на те, що в інших актових записах та свідоцтві про народження сестри матір зазначена як « ОСОБА_3 », однак документів, які б підтверджували офіційну зміну імені з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_3 », не збереглося, а отримати актовий запис про її народження неможливо, оскільки вона народилася на території Республіки Білорусь (а. с. 1-4).
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що заява містить не лише вимогу про встановлення юридичного факту, а й вимогу зобов`язального характеру — зобов`язати відділ ДРАЦС внести зміни до актового запису. 
Суд першої інстанції вважав, що така вимога свідчить про наявність спору про право, а тому справа не може розглядатися в порядку окремого провадження.
Проте, суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права (див. постанову Верховного Суду від 20 грудня 2023 року у справі № 761/16555/23 (провадження № 61-13311св23)).
Із матеріалів справи не слідує, що між ОСОБА_1 та заінтересованою особою існує спір про право.
При цьому, сам по собі факт заявлення вимоги про внесення змін до актового запису цивільного стану не свідчить про наявність спору про право, якщо така вимога є похідною від вимоги про встановлення неправильності запису в акті цивільного стану та спрямована на реалізацію рішення суду.
У контексті даної справи вимога про зобов`язання органу ДРАЦС внести зміни до актового запису не є самостійною позовною вимогою зобов`язального характеру, а є процесуальним наслідком встановлення факту неправильності запису. Саме встановлення судом неправильності запису є юридичною підставою для внесення відповідних змін, оскільки відповідно до пункту 2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану рішення суду про встановлення неправильності запису прямо визначене підставою для внесення таких змін. Без встановлення цього юридичного факту орган ДРАЦС позбавлений можливості здійснити відповідне виправлення, а тому прохання про внесення змін фактично спрямоване на виконання майбутнього судового рішення, а не на примус органу до вчинення дій у спірних правовідносинах.
У даному випадку заявник не оспорює дії чи бездіяльність органу ДРАЦС, не ставить питання про незаконність відмови чи порушення процедури розгляду його звернення, а навпаки погоджується з роз`ясненнями органу державної реєстрації актів цивільного стану щодо відсутності достатніх документальних підстав для внесення змін у позасудовому порядку.
З матеріалів справи вбачається, що спір між заявником та органом ДРАЦС щодо суб`єктивного права відсутній, а встановлення юридичного факту необхідне саме для подальшого внесення змін до актового запису та реалізації особистого немайнового права заявника на правильне зазначення відомостей про його походження.
Відповідно до пункту 2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793 підставою для внесення таких змін є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану. 
Аналогічні роз`яснення містяться у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 07 липня 1995 року, згідно з якими суд розглядає заяви про встановлення неправильності запису в акті громадянського стану як у випадках невиправлення помилок органами ДРАЦС, так і при відмові внести передбачені законом зміни.
Отже, встановлення неправильності запису в актовому записі про народження за наведених обставин підлягає розгляду саме в порядку окремого провадження, оскільки заявник не має іншої можливості отримати документ, який би підтверджував правильність відомостей, а встановлення такого факту не пов`язане з подальшим вирішенням спору про право.
За таких обставин висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження є передчасним та таким, що ґрунтується на неправильному застосуванні норм процесуального права.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України).
Оскільки суд першої інстанції виніс ухвалу з порушенням норм процесуального права, яке призвело до постановлення незаконної ухвали, передчасно відмовив у відкритті провадження у справі, тому відповідно до пункту четвертого частини першої статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Щодо судових витрат

Згідно пункту 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки, ухвала суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому розгляду справи, підлягає скасуванню з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл судових витрат, понесених заявником під час перегляду оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції, підлягає здійсненню судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами розгляду справи по суті, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд 

У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу адвоката Васильченко Зої Сергіївни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 , на ухвалу Фортечного районного суду м. Кропивницького від 03 лютого 2026 рокузадовольнити.
Ухвалу Фортечного районного суду м. Кропивницького від 03 лютого 2026 рокускасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя     С. І. Мурашко 
Судді        С. М. Єгорова
О. Л. Карпенко