ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року 
м. Київ

справа № 280/5870/24
касаційне провадження № К/990/42784/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А., 
суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2024 року (головуючий суддя - Батрак І.В.)
та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Божко Л.А.; судді: Круговий О.О., Шлай А.В.)
у справі № 280/5870/24
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Астеріум Груп»
до Головного управління ДПС у Запорізькій області 
про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:
У червні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Астеріум Груп» (далі - ТОВ «Астеріум Груп», позивач, платник, товариство) звернулося до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі - ГУ ДПС у Запорізькій області, відповідач, контролюючий орган, податковий орган), в якому просило: 
визнати протиправним та скасувати розпорядження ГУ ДПС у Запорізькій області від 30 травня 2024 року № 96-рл та рішення податкового органу, оформлене листом від 30 травня 2024 року № 21902/6/08-01-09-04-06, в частині відмови у видачі ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним ТОВ «Астеріум Груп»;
зобов`язати ГУ ДПС у Запорізькій області видати платнику ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Адмірала Нахімова, 4.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачем до контролюючого органу було подано всі документи, передбачені статтею 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», однак відповідач безпідставно відмовив у видачі відповідної ліцензії.
Запорізький окружний адміністративний суд рішенням від 16 серпня 2024 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року, позов задовольнив частково.
Визнав протиправним і скасував розпорядження ГУ ДПС у Запорізькій області від 30 травня 2024 року № 96-рл у частині відмови у видачі ліцензії.
Зобов`язав відповідача видати ТОВ «Астеріум Груп» ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Адмірала Нахімова, буд. 4.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що позивачем до контролюючого органу разом із заявою про отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним подано пакет документів, передбачений статтею 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального». Судами встановлено, що обладнання, яке позивач планує використовувати для здійснення роздрібної торгівлі пальним, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Адмірала Нахімова, буд. 4, є модульними автозаправними установками заводського виготовлення, які за своїми технічними характеристиками не є об`єктами нерухомого майна, можуть бути переміщені без їх руйнування або зміни функціонального призначення та, відповідно, є рухомим майном. З огляду на це суди дійшли висновку, що вимоги містобудівного законодавства щодо прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів на такі об`єкти не поширюються, а тому подані позивачем документи, зокрема акт прийняття обладнання в експлуатацію, технічна документація на відповідні модулі та дозвіл органу Державної служби з питань праці на експлуатацію устаткування підвищеної небезпеки, підтверджують введення відповідного обладнання в експлуатацію у розумінні статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального». 
Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій в частині задоволення позовних вимог, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, покликаючись на порушення судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2024 року, постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року в частині задоволення адміністративного позову та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Мотивуючи касаційну скаргу, податковий орган зазначає, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, зокрема положення статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», та дійшли помилкового висновку про наявність у позивача підстав для отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним. На думку відповідача, позивачем до заяви про видачу ліцензії не було подано документів, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт роздрібної торгівлі пальним, а також документів, що підтверджують введення в експлуатацію об`єктів, необхідних для здійснення відповідної діяльності. Податковий орган вважає, що надані позивачем акт прийняття об`єкта (обладнання, основних засобів) в експлуатацію та висновок судового експерта не можуть вважатися документами, передбаченими статтею 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», оскільки такі документи повинні бути видані уповноваженими державними органами відповідно до вимог законодавства.
Ухвалою від 09 грудня 2024 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою контролюючого органу. 
16 грудня 2024 року від ТОВ «Астеріум Груп» надійшло клопотання про закриття касаційного провадження у справі, яке задоволенню не підлягає, оскільки наведені в ньому факти не дають підстав дійти висновку про наявність визначених Кодексом адміністративного судочинства України мотивів для закриття касаційного провадження.
19 грудня 2024 року від позивача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він зазначив, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права в частині задоволення позову.
Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судовий розгляд встановив, що позивач звернувся до ГУ ДПС у Запорізькій області з заявою від 21 травня 2024 року щодо видачі ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Адмірала Нахімова, буд.4.
До вказаної заяви позивачем було додано: договір оренди від 15 червня 2023 року; акт прийняття об`єкта (обладнання, основних засобів) в експлуатацію від 01 березня 2024 року; дозвіл Південно-східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 11 жовтня 2023 року на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки; висновок судового експерта від 02 лютого 2024 року № 0086 за результатами будівельно-технічного дослідження; реєстраційне посвідчення реєстратора розрахункових операцій від 20 травня 2024 року № 14771; платіжну інструкцію від 15 травня 2024 року № 29 про сплату за ліцензію; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28 жовтня 2020 року.
За результатами розгляду наданого позивачем пакету документів ГУ ДПС у Запорізькій області прийнято рішення про відмову у видачі ліцензії у зв`язку з відсутністю: документів, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинних на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення; акта вводу в експлуатацію об`єкта або акта готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікату про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інших документів, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального.
Рішення про відмову у видачі ліцензії оформлене розпорядженням від 30 травня 2024 року № 96-рл «Про відмову у видачі ліцензії».
Про прийняте рішення позивача повідомлено листом від 30 травня 2024 року № 21902/6/08-01-09-04-06.
Не погодившись із розпорядженням відповідача від 30 травня 2024 року № 96-рл та рішенням відповідача, оформленим листом від 30 травня 2024 року № 21902/6/08-01-09-04-06, в частині відмови у видачі ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, Верховний Суд зазначає таке. 
Відповідно до статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин, а для малих виробників виноробної продукції алкогольних напоїв без додавання спирту: вин виноградних, вин плодово-ягідних, напоїв медових), тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.
Ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на п`ять років.
Для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів: 
документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення;
акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального;
дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.
Копії таких документів не подаються у разі їх наявності у відкритих державних реєстрах, якщо реквізити таких документів та назви відповідних реєстрів зазначено в заяві на видачу ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на зберігання пального.
Вимагати представлення інших документів, крім зазначених у цьому Законі, забороняється. Зазначені в цьому Законі документи (крім документів, які подаються заявником для отримання ліцензії на право виробництва пального, оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального) подаються в одному примірнику в копіях, засвідчених нотаріально або органом, який видав оригінал документа або посадовою особою органу ліцензування. Заява про видачу ліцензії та визначені цим Законом документи подаються уповноваженою особою заявника або надсилаються рекомендованим листом.
Ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів (щодо пального - не пізніше 20 календарних днів) з дня одержання зазначених у цьому Законі документів. У рішенні про відмову у видачі ліцензії повинна бути вказана підстава для відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.
Отже, наведеними положеннями Закону визначено вичерпний перелік документів, які подаються суб`єктом господарювання для отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, а також прямо встановлено заборону вимагати від заявника подання інших документів, не передбачених цим Законом.
Як установлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, у місці здійснення позивачем господарської діяльності розміщено модуль для заправки автомобілів моторним паливом та модуль для заправки автомобілів зрідженим газом, які виготовлені у заводських умовах, є єдиними технологічними системами та можуть бути переміщені у просторі без їх руйнування або зміни функціонального призначення.
Згідно з висновком судового експерта від 02 лютого 2024 року № 0086 за результатами проведеного будівельно-технічного дослідження зазначені модулі не є об`єктами нерухомого майна, оскільки можуть бути переміщені без їх руйнування чи знецінення, а тому за своїми технічними характеристиками є рухомим майном.
За таких обставин Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що зазначені об`єкти не є об`єктами будівництва у розумінні містобудівного законодавства, а відтак на них не поширюються вимоги щодо прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів.
Відповідно, отримання акта готовності об`єкта до експлуатації або сертифіката про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта щодо такого обладнання є об`єктивно неможливим.
При цьому стаття 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» передбачає можливість подання не лише акта введення об`єкта в експлуатацію або сертифіката про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, але й інших документів, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства.
Судами попередніх інстанцій установлено, що позивачем до заяви про видачу ліцензії було подано акт прийняття об`єкта (обладнання, основних засобів) в експлуатацію від 01 березня 2024 року, технічну документацію на відповідні модулі та дозвіл Південно-східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію устаткування підвищеної небезпеки.
З огляду на характер відповідного обладнання як рухомого майна зазначені документи підтверджують можливість введення такого обладнання в експлуатацію та його використання у господарській діяльності.
Доводи касаційної скарги про те, що для отримання ліцензії позивач повинен був подати акт готовності об`єкта до експлуатації або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, Верховний Суд відхиляє, оскільки такі документи оформлюються виключно щодо об`єктів будівництва.
Натомість установлені судами обставини свідчать про те, що у даному випадку йдеться про обладнання заводського виготовлення, яке не є об`єктом будівництва та не підлягає введенню в експлуатацію у порядку, визначеному містобудівним законодавством.
Отже, відмовляючи у видачі ліцензії з підстав неподання документів, які за своєю правовою природою не можуть бути отримані щодо відповідних об`єктів, контролюючий орган фактично поставив отримання ліцензії у залежність від подання документів, які не передбачені статтею 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального».
Щодо доводів касаційної скарги про відсутність у позивача документів, що підтверджують право користування земельною ділянкою, Верховний Суд зазначає таке.
Судами попередніх інстанцій установлено, що між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Запоріжтеплоенерго» укладено договір оренди нерухомого майна від 15 червня 2023 року, відповідно до якого позивачу передано у користування частину складського приміщення, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Адмірала Нахімова, буд. 4.
Пунктом 5.3 зазначеного договору передбачено, що разом із передачею майна орендарю надається право користування частиною земельної ділянки, на якій розташоване орендоване майно.
Відповідно до частини першої статті 796 Цивільного кодексу України одночасно з правом найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також право користування земельною ділянкою, яка прилягає до будівлі або споруди, у розмірі, необхідному для досягнення мети найму.
Отже, передання позивачу у користування відповідного нерухомого майна зумовлює виникнення у нього права користування земельною ділянкою, на якій розташований такий об`єкт, що у розумінні статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» є іншим передбаченим законодавством правом землекористування.
Ураховуючи наведене Верховний Суд дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій правильно встановили фактичні обставини справи, надали належну правову оцінку зібраним у справі доказам та дійшли обґрунтованого висновку про протиправність розпорядження ГУ ДПС у Запорізькій області від 30 травня 2024 року № 96-рл у частині відмови у видачі платнику ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.
З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги податкового органу без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін.
У частині відмови в задоволенні позовних вимог рішення судів першої та апеляційної інстанцій особами, які беруть участь у справі, не оскаржуються, а тому відсутні підстави для надання правового аналізу відповідним висновкам судів у рамках даного касаційного провадження.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. А. Гончарова

Судді І. Я. Олендер

Р. Ф. Ханова