?
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2026 року 
м. Київ
cправа № 909/1218/15 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є. В. - головуючого, Мачульського Г. М., Рогач Л. І.,
секретаря судового засідання - Кондратюк Л. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу фізичної особи - підприємця Максимів Галини Петрівни 
на постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 (колегія суддів: Якімець Г. Г., Бойко С. М., Галушко Н. А.) та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 06.05.2025 (суддя Скапровська І. М.) у справі
за позовом фізичної особи - підприємця Ляшкевич (Співак) Олени Густавівни, фізичної особи - підприємця Співак Людмили Петрівни до фізичної особи - підприємця Максимів Галини Петрівни, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачів: 1) Державної інспекції архітектури та містобудування України, 2) Управління будівництва та розвитку інфраструктури Калуської міської ради, 3) Калуської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 4) Максимів Віктора Миколайовича, про зобов`язання вчинити дії,
за участю:
представника позивачів - Булавинець М. М., 
ФОП Максимів Г. П. - особисто, адвокат Тугай І. М., 
ВСТАНОВИВ: 
Короткий зміст позовних вимог 
1. 29.10.2015 фізичні особи - підприємці Співак Олена Густавівна та Співак Людмила Петрівна (далі - ФОП Співак О. Г. та ФОП Співак Л. П. відповідно) звернулися до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до фізичної особи - підприємця Максимів Галини Петрівни (далі - ФОП Максимів Г. П.) про зобов`язання провести перебудову будинку № 173 на просп. Лесі Українки в м. Калуші Івано-Франківської області, привівши його у відповідність із Державними будівельними нормами.
2. Господарський суд Івано-Франківської області рішенням від 14.04.2016 позов задовольнив у повному обсязі. 
3. Львівський апеляційний господарський суд постановою від 07.02.2017 рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 14.04.2016 скасував та прийняв нове рішення про відмову в позові. 
4. Вищий господарський суд України постановою від 10.05.2017 постанову Львівського апеляційного господарського суду від 07.02.2017 та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 14.04.2016 скасував, справу № 909/1218/15 передав на новий розгляд до Господарського суду Івано-Франківської області.
5. У процесі нового розгляду справи у липні 2019 року позивачі подали до суду першої інстанції заяву про зміну предмета позову, в якій просили суд зобов`язати відповідача знести за власний рахунок об`єкт самочинного будівництва (будівлю), розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером 2610400000:10:007:0027. Однак ця заява судом прийнята не була, а спір вирішувався з урахуванням первинних позовних вимог про зобов`язання провести перебудову будинку.
6. Господарський суд Івано-Франківської області рішенням від 23.12.2019, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 у цій справі, у задоволенні позову відмовив. 
7. Верховний Суд постановою від 17.06.2021 рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.12.2019 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 скасував, а справу № 909/1218/15 передав на новий розгляд до Господарського суду Івано-Франківської області.
8. Під час нового розгляду справи Господарський суд Івано-Франківської області протокольною ухвалою від 22.11.2023 заяву позивачів про зміну предмету позову задовольнив.
9. З урахуванням наведеного предметом позову у цій справі є вимоги про зобов`язання відповідача знести за власний рахунок об`єкт самочинного будівництва (будівлю), який розташований за адресою: просп. Лесі Українки, буд. 46 (173), м. Калуш, Івано-Франківська обл., на земельній ділянці з кадастровим номером 2610400000:10:007:0027.
10. Позов обґрунтовано посиланням на частину сьому статті 376 та статтю 391 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Позивачі зазначають, що відповідач під час будівництва на суміжній земельній ділянці відхилився від проєктної документації, чим порушив їхні права, оскільки згідно з висновками експертиз зведена будівля обмежує доступ до цокольного поверху будинку НОМЕР_5 та до газопроводу, що забезпечує газопостачання всього будинку, крім того, при випадінні снігу є загроза провалу даху. 
11. Господарський суд Івано-Франківської області рішенням від 18.04.2024, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 11.09.2024, у задоволенні позовних вимог відмовив.
12. Верховний Суд постановою від 14.01.2025 постанову Західного апеляційного господарського суду від 11.09.2024 та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 18.04.2024 скасував, а справу направив на новий розгляд до Господарського суду Івано-Франківської області.
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
13. Виконавчий комітет Калуської міської ради рішенням від 20.11.2001 № 554 "Про реконструкцію павільйону № 173 на просп. Лесі Українки під магазин та заклад громадського харчування" надав підприємцю Максимів Г. П. дозвіл на проєктно-вишукувальні роботи для реконструкції павільйону № 173 на просп. Лесі Українки під магазин і заклад громадського харчування та на оформлення відводу земельної ділянки в установленому порядку.
14. 26.04.2004 між Калуською міською радою (орендодавець) і ФОП Максимів Г. П. (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки (з урахуванням додаткової угоди від 05.11.2014), за умовами якого орендодавець зобов`язався передати в оренду орендарю земельну ділянку площею 0,0287 га, розташовану на просп. Лесі Українки в м. Калуші, для будівництва магазину терміном до 16.12.2019.
15. 29.02.2008 Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю видала Максимів Г. П. дозвіл на виконання будівельних робіт № 24 з реконструкції торгового павільйону № 173 на просп. Лесі Українки в м. Калуші під магазин та заклад громадського харчування. Термін дії дозволу - до 28.02.2009.
16. 16.03.2008 Максимів Г. П. видано дозвіл № 32 на проведення земляних робіт на просп. Лесі Українки в м. Калуші для реконструкції павільйону № 173 під магазин та заклад громадського харчування; початок робіт 19.03.2008 (у матеріалах справи наявна копія архітектурно-планувального завдання від 25.11.2003 № 654 на реконструкцію торгового павільйону № 173 на просп. Лесі Українки під магазин та заклад громадського харчування).
17. Виконавчий комітет Калуської міської ради рішенням від 12.09.2008 № 499 надав Максимів Г. П. дозвіл на коригування проєктно-кошторисної документації на реконструкцію торгового павільйону № 173 на просп. Лесі Українки у м. Калуші під магазин та заклад громадського харчування з метою збільшення техніко-економічних показників для будівництва Максимів Г. П. триповерхового житлово-комерційного будинку з мансардою за вказаною адресою.
18. Приписом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області від 06.11.2009, виданого Максимів Г. П., за результатами перевірки встановлено відхилення від проєктної документації при виконанні будівельних робіт з реконструкції павільйону й запропоновано припинити виконання будівельних робіт.
19. 03.02.2012 Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області зареєструвала декларацію про початок виконання будівельних робіт від 27.01.2012 № ІФ 08312018197 на будівництво Максимів Г. П. триповерхового житлово-комерційного будинку з мансардою на просп. Лесі Українки в м. Калуші. 
20. У пункті 13 "Інформація про містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки" цієї декларації вказано про архітектурно-планувальне завдання від 25.11.2003 № 654, видане Відділом архітектури та містобудівного кадастру.
21. Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області рішенням від 03.03.2016 скасувало реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт від 03.02.2012 № ІФ 08312018197.
22. Згідно з листом-відповіддю ДАБІ від 04.03.2016 № 40-22-/909-0/1598, наданим на звернення Співак Л. П. , підставою для скасування декларації про початок виконання будівельних робіт від 03.02.2012 № ІФ 08312018197 слугувало те, що на момент подання декларації архітектурно-планувальне завдання від 25.11.2003 № 654 втратило чинність, що свідчить про внесення до декларації недостовірних відомостей.
23. Крім того, судами встановлено, що виконавчий комітет Калуської міської ради рішенням від 12.09.2008 № 478 "Про прийняття в експлуатацію магазину з влаштуванням житлових приміщень в об`ємі другого та третього поверхів та сауни в цокольному поверсі на пр. Лесі Українки, 44" затвердив акт Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію магазину із влаштуванням житлових приміщень в об`ємі другого та третього поверхів (квартира АДРЕСА_2 підприємців Співак Л. П. , Співака В. Г. та Співак О. Г . Вирішено оформити право власності на магазин площею 102,7 кв. м за ФОП Співак Л. П.; на сауну площею 107,7 кв. м за ФОП Співак Л. П., ФОП Співаком В. Г. та ФОП Співак О. Г.; на квартири АДРЕСА_3 - за ФОП Співак Л. П., ФОП Співаком В. Г. та ФОП Співак О. Г. у рівних частинах.
24. Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.04.2009 № 22427512 Співак О. Г. , Співак Л. П. та Співак В. Г. є співвласниками (по 1/3 частки) нежитлових приміщень за адресою:  
АДРЕСА_4 . У жовтні 2015 року ФОП Співак О. Г. та ФОП Співак Л. П. звернулися до суду з цим позовом про зобов`язання ФОП Максимів Г. П. знести за власний рахунок об`єкт самочинного будівництва (будівлю), який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером 2610400000:10:007:0027 (з урахуванням заяви позивачів про зміну предмета позову від 09.07.2019).
26. Судами також встановлено, що у червні 2016 року ФОП Максимів Г. П. звернулася до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до відповідачів ФОП Співак О. Г. та ФОП Співак Л. П. про зобов`язання провести перебудову будинку на АДРЕСА_5 , привівши його у відповідність до вимог Державних будівельних норм (справа № 909/476/16).
27. Господарський суд Івано-Франківської області рішенням від 10.02.2017, залишеним без змін постановами Львівського апеляційного господарського суду від 24.04.2017 та Вищого господарського суду України від 16.08.2017 у справі № 909/476/16, у задоволенні позову відмовив. Суди у цій справі встановили, що побудований відповідачами (які є позивачами у цій справі) об`єкт будівництва не носить характеру самочинного будівництва.
28. Поряд із цим у процесі розгляду цієї справи (№ 909/1218/15) призначалися судові будівельно-технічні експертизи. 
29. Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 29.02.2016 № 4765 при будівництві будинку № 173 в м. Калуші на просп. Лесі Українки допущені такі порушення Державних будівельних норм:
1) заблоковано доступ до ділянки газопроводу низького тиску (ДБН В.2.5.-20-2001 "Інженерне оснащення будинків і споруд. Зовнішні мережі і споруди", пункти 4.4, 6.18). Для забезпечення доступу до всієї довжини газопроводу низького тиску необхідно внести зміни в існуючий проєкт газозабезпечення житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , і перенести існуючу магістраль газопроводу низького тиску згідно з цими змінами;
2) значно збільшилися навантаження на покрівлю сусіднього житлового будинку НОМЕР_5/2 від атмосферних опадів, на які конструкції покрівлі цього будинку не були попередньо розраховані. Існує загроза промерзання ділянки водостічного стояка, розташованої у безпосередній близькості до зовнішньої стіни будинку № 173 (ДБН В.1.2.-12-2008 "Будівництво в умовах ущільненої забудови. Вимоги безпеки", пункт 3.10; ДБН В.2.6-14-97 "Покриття будинків і споруд", пункти 4.4, 4.5). Для перевірки несучої здатності конструкцій покрівлі житлового будинку НОМЕР_5/2 на збільшені навантаження від атмосферних опадів необхідно провести відповідні розрахунки, після чого за необхідності провести посилення або реконструкцію покрівлі житлового будинку НОМЕР_5/2 згідно з попередньо складеною проєктною документацією на ці роботи. Водостічний стояк перенести відповідно до наведених вимог;
3) відсутність протипожежної перешкоди між будинками №№ 173 та 44/2 (зовнішня стіна будинку № 173, прилегла до будинку 44/2, не є такою протипожежною перешкодою) (ДБН В.1.1.7-2002 "Захист від пожежі. Пожежна безпека об`єктів будівництва", пункти 2.12., 3.1, 3.5, 4.7). З метою використання існуючої зовнішньої стіни будинку № 173 як протипожежної перешкоди необхідно демонтувати існуючі віконні конструкції і закласти віконні прорізи або демонтувати існуючі віконні конструкції і на їх місце встановити протипожежні віконні конструкції;
4) димохідна та вентиляційна труби житлового будинку НОМЕР_5/2 опинилися в зоні вітрового підпору (ДБН В.2.5-67:2013 "Опалення, вентиляція та кондиціонування", пункти 6.8.11, 7.3.10; ДБН В.2.2-15-2005 "Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення", пункт 5.32). Після проведення необхідних розрахунків та складання проєктної документації необхідно виконати будівельні роботи зі збільшення висоти димохідної та вентиляційної труб житлового будинку НОМЕР_5/2 до рівня вище 0,5 м від лінії зони вітрового підпору;
5) вхідні двері в цокольний поверх житлового будинку НОМЕР_5/2, які є евакуаційним виходом, неможливо відкрити повністю (на 180 градусів) (ДБН В.1.1.7-2002 "Захист від пожежі. Пожежна безпека об`єктів будівництва", пункти 5.9, 5.19). Для забезпечення вільного евакуаційного виходу шляхом безперешкодного повного відкривання вхідних дверей в цокольний поверх житлового будинку НОМЕР_5/2 необхідно змінити конструкцію входу в цокольний поверх житлового будинку АДРЕСА_5 з метою зміщення дверного отвору в сторону від будинку № 173.
30. Висновком експерта за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження від 10.05.2019 № 334/18-28/772-725/19-28 встановлено:
1) спорудження будівлі за адресою: просп. Лесі Українки, буд. 173, м. Калуш, Івано-Франківська обл., ФОП Максимів Г. П. не відповідає затвердженій у встановленому чинним законодавством України порядку проєктній документації на будівництво в частині дотримання протипожежних вимог та обмеження доступу до газопроводу сусіднього будинку НОМЕР_5 на просп. Лесі Українки в м. Калуші;
2) на питання ув`язки проєкту будівництва будівлі № 173 на просп. Лесі Українки, буд. 173 в м. Калуші з проєктною та існуючою забудовою на суміжних ділянках (в комплексі проєктних та існуючих будівель) експерти не можуть надати відповідь, оскільки містобудівні умови й обмеження не були розроблені відповідно до чинного законодавства;
3) розроблена проєктно-кошторисна документація не відповідає вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, а саме в частині відсутності в дозвільній документації містобудівних умов і обмежень, які є основною складовою частиною вихідних даних. Містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки не одержані в установленому законодавством порядку.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
31. Господарський суд Івано-Франківської області рішенням від 06.05.2025, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 02.02.2026, позов задовольнив. Зобов`язав ФОП Максимів Г. П. знести за власний рахунок об`єкт самочинного будівництва (будівлю), розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером 2610400000:10:007:0027.
32. Суди попередніх інстанцій, урахувавши відсутність доказів того, що відповідач, якому земельна ділянка надавалася в оренду для будівництва магазину, правомірно та за наявності всіх необхідних документів здійснив будівництво триповерхового житлово-комерційного будинку з мансардою, тобто дотримав мети використання відповідної земельної ділянки; відсутність доказів можливості провести перебудову (і проведення самої перебудови, з урахуванням того, що справа слухається судами з 2015 року і суди неодноразово відмовляли в позові) й, відповідно, можливості не застосовувати крайній захід знесення спірної будівлі та усунення порушення прав позивачів, за захистом яких вони звернулись до суду, дійшли висновку про задоволення позову про знесення спірної будівлі.
Короткий зміст касаційної скарги 
33. ФОП Максимів Г. П. звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
34. Підставою касаційного оскарження ФОП Максимів Г. П. визначила пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, наполягаючи на ухваленні судами попередніх інстанцій оскаржуваних судових рішень без урахування висновків щодо застосування статті 376 ЦК України у подібних правовідносинах, викладених:
- у постановах Верховного Суду від 24.06.2020 у справі № 320/5880/18, від 03.07.2024 у справі № 925/752/23, про те, що обов`язковому (безальтернативному) знесенню об`єкт будівництва підлягає лише у випадках, якщо такий об`єкт побудовано на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети та/або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи; в усіх інших випадках знесенню передує встановлення можливості перебудови об`єкта будівництва;
- у постановах Верховного Суду від 29.01.2024 у справі № 587/517/21, від 31.05.2021 у справі № 320/1889/17-ц, про те, що знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності і коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови;
- у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 725/5630/15-ц; постановах Верховного Суду від 13.03.2024 у справі № 1527/2-47/11, від 12.06.2019 у справі № 361/765/16-ц, від 02.02.2022 у справі № 521/16974/17, від 17.01.2022 у справі № 442/4338/17, про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проєкту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилася від здійснення перебудови.
35. Узагальнено доводи скаржника зводяться до того, що: 
- суди не з`ясували і не встановили неможливість перебудови спірного об`єкта, незважаючи на наявність у матеріалах справи висновку судової будівельно-технічної експертизи, яким прямо підтверджено можливість усунення виявлених порушень шляхом здійснення конкретних інженерно-будівельних та проєктних заходів;
- суди безпідставно застосували до спірних правовідносин найсуворіший спосіб захисту - знесення об`єкта нерухомості; 
- суди помилково вказали на наявність порушення мети використання земельної ділянки, на якій зведено спірну споруду, і порушення в зв`язку із цим прав позивачів, які не є власниками чи користувачами земельної ділянки;
- суди помилково ототожнили сам факт виявлення порушень будівельних норм і відхилень від проєктної документації з необхідністю знесення об`єкта, що суперечить змісту статті 376 ЦК України. 
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
36. Відзиви від інших учасників справи на касаційну скаргу не надходили, що відповідно до частини третьої статті 295 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваних судових рішень.
Позиція Верховного Суду
37. На розгляд касаційного суду скаржником передано питання щодо наявності правових підстав для застосування у цій справі такого способу захисту прав позивачів, як зобов`язання відповідача знести об`єкт самочинного будівництва згідно зі статтею 376 ЦК України з урахуванням того, що знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника. 
38. Вирішуючи спір у цій справі, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачі (ФОП Співак О.Г. та ФОП Співак Л. П.) довели порушення своїх прав внаслідок недотримання відповідачем державних будівельних норм під час зведення об`єкта, а тому наявні підстави для знесення такого будівництва на підставі частини сьомої статті 376 ЦК України у поєднанні зі статтею 391 ЦК України.
39. Верховний Суд не погоджується з такими висновками з огляду на наступне.
40. Частиною першою статті 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
41. Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
42. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України).
43. Водночас в силу положень частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проєкту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
44. Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.
45. Правовідносини, які виникають із приводу знесення самочинно збудованих будівель і споруд, урегульовано частиною четвертою статі 376 ЦК України, згідно з якою у випадку якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. 
46. Водночас правовідносини, які випливають із приводу знесення об`єкту нерухомості, збудованого з істотним порушенням будівельних норм і правил, урегульовано частиною сьомою статі 376 ЦК України, згідно з якою у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. 
47. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
48. Отже, правовий порядок знесення будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майно залежить від підстав, за якими його віднесено до об`єкта самочинного будівництва. 
49. У справі, що переглядається, правовою підставою позову позивачами визначено частину сьому статті 376 та статтю 391 ЦК України, з посиланням на те, що відповідач під час будівництва на суміжній земельній ділянці відхилився від проєктної документації та істотно порушив державні будівельні норми, будівництво здійснювалося відповідачем без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, а наявність у відповідача первісних дозволів на реконструкцію старого павільйону не легітимізує зведення принципово нового триповерхового об`єкта.
50. Водночас системний аналіз норми частини сьомої статті 376 ЦК України свідчить про те, що законодавцем чітко визначено суб`єктний склад осіб, які наділені правом звертатися до суду з позовом про зобов`язання провести перебудову або знести об`єкт з підстав істотного порушення будівельних норм і правил. Позивачами за такими вимогами можуть бути виключно відповідні органи державної влади (зокрема, органи державного архітектурно-будівельного контролю) або органи місцевого самоврядування. 
51. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 18.02.2026 у справі № 916/289/23, належним позивачем є особа, якій належить право вимоги (матеріально-правова заінтересованість). Особа не має права звернутися до суду у разі, якщо права, за захистом яких вона звернулася, їй не належать. Така особа є неналежним позивачем і позов її до задоволення не підлягає. 
52. Оскільки частиною сьомою статті 376 ЦК України імперативно визначено, що з позовом про зобов`язання провести перебудову чи знесення об`єкта у зв`язку з істотним порушенням будівельних норм має звертатися виключно орган державної влади або орган місцевого самоврядування, фізичні особи - підприємці (ФОП Співак О. Г. та ФОП Співак Л. П.) є неналежними позивачами за заявленими ними вимогами, адже не наділені правом самостійно ініціювати позови про знесення об`єкта будівництва з підстав порушення будівельних норм у порядку частини сьомої статті 376 ЦК України. 
53. При цьому таке знесення було б цілком прийнятним у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил (частина сьома статті 376 ЦК України), але таке знесення відбувається не в інтересах власника земельної ділянки, а в публічних інтересах за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування як суб`єкта владних повноважень і розглядається за правилами адміністративного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2018 у справі № 826/12543/16).
54. Крім того, Верховний Суд звертає увагу на те, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. 
55. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 14.05.2025 у справі № 753/18729/16-ц цьому крайньому заходу має передувати виконання пункту 1 частини сьомої статті 376 ЦК України, в якому зазначено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.
56. Таким чином, законний інтерес сусіда (власника суміжної ділянки) у тому, щоб будівництво було приведене у відповідність до будівельних норм, підлягає захисту у визначений законом спосіб. 
57. Правова позиція щодо належного способу захисту сусідом своїх інтересів у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 22/08/2018 у справі № 807/62/16. Згідно з висновками Cуду у цій справі, реалізуючи повноваження належно, добросовісно та з метою, для якої вони надані, орган державного архітектурно-будівельного контролю у разі настання умов, передбачених частиною першою статті 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", має обов`язок звернутися до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням. Звернення до суду з позовом в цьому випадку є способом здійснення владних повноважень, а не способом захисту суб`єктивних прав органу державного архітектурно-будівельного контролю. 
58. У разі невиконання органом державного архітектурно-будівельного контролю його повноваження, передбаченого законом, особа, яка вважає, що така бездіяльність порушує її права або законні інтереси, має право звернутися до цього органу та вимагати вчинення відповідних дій. У разі відмови у задоволенні таких вимог, бездіяльність може бути оскаржено до суду. Такі ж правові наслідки бездіяльності контролюючого органу застосовані й у постанові Верховного Суду від 07.04.2021 у справі № 807/62/16. 
59. Тобто належним способом захисту прав власника суміжної земельної ділянки у разі порушення забудовником ДБН є звернення до органу державного архітектурно-будівельного контролю, а у випадку його бездіяльності - звернення до адміністративного суду з позовом про спонукання вказаного органу вчинити дії щодо реагування на незаконне будівництво (винести припис, звернутися до суду з позовом про знесення тощо).
60. З огляду на те, що позивачі у цій справі обрали неналежний спосіб захисту та звернулися з позовом, право на пред`явлення якого за частиною сьомою статті 376 ЦК України належить виключно суб`єктам владних повноважень, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову. 
61. Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, помилково зосередились виключно на встановленні факту порушеного права позивачів внаслідок недотримання відповідачем державних будівельних норм та на дослідженні обставин щодо неможливості перебудови спірного об`єкта. Замість цього, з огляду на заявлені правові підстави позову (зокрема, частину сьому статті 376 ЦК України), суди першої та апеляційної інстанцій мали першочергово встановити належний склад сторін у цій справі, а саме - перевірити, чи є позивачі належними суб`єктами звернення до суду з позовом про знесення об`єкта самочинного будівництва.
62. Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права та не звернули уваги на те, що позивачі не є суб`єктами, які відповідно до частини сьомої статті 376 ЦК України наділені правом звернення до суду з позовом про знесення самочинного будівництва, що є самостійною і достатньою підставою для ухвалення нового рішення про відмову в позові у зв`язку зі зверненням до суду неналежних позивачів. 
63. З огляду на висновки Суду про звернення з цим позовом неналежних позивачів, інші доводи касаційної скарги не оцінюються та не аналізуються. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
64. Згідно із пунктом 3 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
65. Відповідно до частин першої, третьої статті 311 цього ж Кодексу суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
66. Ураховуючи наведене, касаційна скарга ФОП Максимів Г. П. підлягає задоволенню, а оскаржувані судові рішення - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.
Судові витрати
67. Відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Керуючись статтями 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу фізичної особи - підприємця Максимів Галини Петрівни задовольнити.
2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 06.05.2025 у справі № 909/1218/15 скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю. 
3. Стягнути з фізичної особи - підприємця Ляшкевич (Співак) Олени Густавівни (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь фізичної особи - підприємця Максимів Галини Петрівни (ідентифікаційний код НОМЕР_2 НОМЕР_3 ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг у сумі 4058,80 грн. 
4. Стягнути з фізичної особи - підприємця Співак Людмили Петрівни (ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) на користь фізичної особи - підприємця Максимів Галини Петрівни (ідентифікаційний код НОМЕР_2 НОМЕР_3 ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг у сумі 4058,80 грн. 
5. Доручити Господарському суду Івано-Франківської області видати накази на виконання цієї постанови. 
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною й не підлягає оскарженню. 

Суддя Є. В. Краснов

Суддя Г. М. Мачульський 

Суддя Л. І. Рогач